218 Puheenjohtajan vuosikertomus. 13. V. 1917. 



ran on ottanut työn suorittaakseen, on se ajettava loppuun". 

 Ei kukaan voi tehdä toimessaan, jonka on ottanut hoitaak- 

 seen, enempää kuin se, joka kaatuu työnsä ääreen. (Rosberg.) 



Vainaja oli ensisijassa tutkimusmatkailija, retkeilijä sanan 

 parhaassa merkityksessä. Varsinkin matkoilla joutuu ystä- 

 vyys ja toveruus koetukselle, sitä kovemmalle mitä vaiva- 

 loisempi matka. (Cajander.) Mutta Bertil Poppius kesti ko- 

 keensa täydellisesti, niin övat seuralaisensa todistaneet. 



Tämän toimeliaan jäsenen on Seuramme menettänyt. 

 Mutta jotain emme voi menettää, nimittäin muistoa vaati- 

 mattomasta, avomielisestä, hienotunteisesta ja uskollisesta 

 toverista, älykkäästä ja harrastuksellisesta kanssatutkijasta» 

 emme liijoin muisteloa siitä työilosta, jota hän osotti silloin 

 kun vielä toimi joukossamme. Me voimme jatkuvasti muis- 

 tella „häntä raikkaine, tartuttavan iloisine mielenlaatuineen, 

 vilkkaine ja elähyttävine harrastuksineen kaikkea kohtaan, 

 mikä koski yhteistä tiedettämme, hanen intoansa ja toiminta- 

 tarmoansa työskennellessään henkilökohtaisista eduista riip- 

 pumatta sen hyväksi, johon hanen harrastuksensa kohdistui. 

 Mutta mitenkä hän työskentehkään kansainväHsen tieteen 

 eteen määräten ja seHttäen eläinmuotoja maapallon eri ääristä, 

 niin asui hänessä aina tunne siitä, etta hän siten oli mukana 

 kantamassa tutkimuksen lippua Suomessa korkealla." 

 (Luther.) 



Vielä on mainittava meidän tavallaan raskain menetyk- 

 semme, ei raskas, kuten edellisessä tapauksessa, sikäli, etta 

 elinvoimainen ja tarmokas työ äkkiä olisi keskeytynyt, eikä 

 liijoin sikäli, etta menetys henkilökohtaisesti tuntuu katke- 

 ralta läheisistä ystävistä, — sillä luonnon järjestyksen mu- 

 kaan oli Johan Petter Norrlin'in poistuminen kyllä 

 odotettavissa • — , vaan raskas erityisesti sen takia, etta hän, 

 jolla pitkän aikaa oli ollut suuri vaikutus kotimaiseen luon- 

 nonhistorialliseen tutkimukseen, varmaankin vielä olisi voinut 

 ja olisi hanen tullutkin jakaa meille herättäviä, kypsiä, kauas- 

 tähtääviä ja samalla varottavia neuvoja Seuran tulevaisuuden 

 suhteen. 



Muistosanoja Norrlinista tullaan toisella taholla sepittä- 



