13. V. 1917. Finnilä, Totanus stagnatilis Bchst. 273 



gränsen för fågelns häckningsområde går genom norra 

 Persien, Turkestan och södra Kina (Menzbir 1, c). — Arten 

 har ett häckningsgebit även i Nord-Amerika, varest den 

 synes vara betydHgt aHmännare än i Europa (Naumann 1. c). 

 — Norr och väster om sitt europeiska fortplantningsområde 

 ha förflugna exemplar stundom erhållits. Sålunda omtala 

 Meyer (Kurze Beschreibung der Vögel Liv- und Ehstlands; 

 Niirnberg 1815, Vorrede p. XIII) och Brand t (Avium pro- 

 vinciae Petropolitanae enumeratio; Journal fiir Ornithologie, 

 1880, pp. 243 — 244) ett exemplar från Petersburgs-trakten, 

 vilket förvaras i Vetenskapsakademiens museum, och Nau- 

 mann (1. c.) uppräknar en del fynd av fågeln vid Öster- och 

 Nordsjö-kusterna. Varken i Danmark, Sverige eller Norge 

 är arten tills vidare anträffad. 



Under förra delen av 1800-talet syntes man ha varit 

 oviss, huruvida Totanus stagnatilis häckade i norra Europa 

 eller ej. Så säger t. ex. Nilsson (Skandinavisk fauna, 

 1835, Bd. II, pp. 228—229) följande om arten: „Man påstår, 

 att denna snäppa skall finnas och fortplanta sig i Norden 

 av Europa. I Finland och andra nordöstra länder skall 

 hon förekomma. Hittills har man ej anträffat henne hos 

 oss; men kanske hon förekommer under flyttningstiderna 

 på öar och stränder av Östersjön". Schinz (Europäische 

 Fauna, Bd. I, p. 332, Stuttgart 1840) säger åter följande om 

 fågelns förekomst: „Der Norden von Europa an Ufern der 

 Fliisse; wandert östlich bis gegen das Mittelmeer. Sehr 

 selten in Deutschland und der Schweiz. Briitet gegen den 

 arktischen Kreis". — I motsats till dessa författare påpekar 

 Naumann (Naturgeschichte der Vögel Deutschlands, Bd. VIII, 

 p. 178, 1840) uttryckligen, att denna art ej häckar i norra 

 Europa: „Als europäischer Vogel weicht er darin von den 

 iibrigen einheimischen Arten ab, dass er im Norden unse- 

 res Erdtheils nirgends angetroffen wird", och vidare säger 

 han (p. 178): „Mit vieler Wahrscheinlichkeit lässt sich an- 

 nehmen, dass seine Sommerwohnsitze nicht so hoch nach 

 dem Norden hinauf liegen, als man wohl friiher geglaubt 

 hat, und da sie von uns östlich und vermutlich zum gros- 



18 



