jia (varsinkin bronziittifelsiä) ja Päänuorunen saraoin bron- 

 ziitti-gabbroa. 



Kallioperustaa peittävät vahvat posttertieeriset kerrok- 

 set, joiden älta yleeiisä ainoastaan harvassa pistää uäkyviin 

 Yuorta. Varsinkin Venäjän-Karjalassa on kallioiden ala 

 vähäinen ja nekin, jotka siellä tavataan, övat yleensä pie- 

 niä. Isoimmat kalliot kohtaa siellä Lusmanjoen luona sekä 

 Oulangan pitäjän tuntureilla ja varsinkin Kivakalla, jouka 

 jyrkkäseinäisten kallioin vertaisia en tunne mistään osasta 

 maatamme *). Pobjais-Karjalassa, Kuhmossa ja Kiannalla övat 

 kalliot samaten vahäisiä; eikä niitä sellaisinakaan löydy taa- 

 jassa. Isoimmat tavataan Lieksan kylan luona, Simovaisen- 

 louhikolla ja Kalliovaaralla Lieksan pitäjässä, Riihivaaralla, 

 Pyssyvaaralla, Louhivaaralla ja Hiidenportin luona Nurmek- 

 sessa, Ohtosenvaaralla, Hiidenvaaralla ja Salmivaaralla Kuh- 

 mossa sekä Kirkonkylän seutuvilla Kiannassa, joiden vuorten 

 kalliot myös enimmäkseen övat jyrkkä- ja murrosrinteisiä. 

 Kuusamon korkeilla vaaroilla löytyy sen sijaan paljon erittäin 

 kookkaita jyrkkäseinäisiä kallioita, joista isoimmat övat ta- 

 vattavina Näränkävaaralla , TJkonvaaralla, Mäntytunturilla, 

 Paanajärven luona (Kuskeakallio), y. m. 



Enimmän osan alueesta peittää hietainen murros-sora, 

 joka tavallisesti on sekoitettu kulraikkailla, vaan kuluneilla 

 kivillä, ja paraastaan on luettava huuhtosoraksi („ svallgrus"), 

 vaan myöskin vierroskivistä soramaata („rullstensgrus") löy- 

 tyy melkoisesti. Karheaa kangashietaa tapaa useilla tienoin 

 selkosten rinteillä, Suomen puolella yleensä kuitenkin ver- 

 rattien pienempiä aloja, eninmiin esim. Pankajärveltä luo- 

 teesen Lieksan pitäjässä, Pohjais-Nurmeksessa ja saloilla 

 Pohjais-puolella Vuokkijärveä Kiannan pitäjässä, y. m. Hie- 

 noa hietaa övat Venäjän puolella melkoiset ålat — varsinkin 

 Oulangan pitäjässä ja saloUa Uhtuasta pohjaiseen ynnä Kos- 

 tamuksen sydänraailla sekä Kiimasj arven tienoolla, joilla 



*) Kaakkoa kohden puottaikse nimittäin Kivakka, jonka korkeus 

 arviolta lienee tuskin 1400 jalkaa (meren pinnasta) vähempi, äkkijyrk- 

 kään melkein huipulta saakka syvään laaksoon. 



