112 



Ne eteläisille kasveille eduUiset ilmanlaadun suhteet, 

 joita Pohjais-Suomen tunturit ja jylhät vaarat monella pai- 

 koin tarjoavat päivää kohden jyrkästi kaltevilla etelä-rinteil- 

 lilän, övat, näyttää miniista, epäilemättömästi syynä siihen, 

 ottä useat ylläluetelluista kasveista tavataan alueellamme 

 kaukana ulkopuolella varsinaista levenemis-alaansa. Toi- 

 seltakin seudulta ölen jo ennen kertonut '), etta eräät 

 kasvit ilmestyvät vuorilla paikkakunnilla, jotka övat poh- 

 jaisemraassa kuin niiden varsinainen levenemis-ala. Sama- 

 ten luettelee L. L. Laestadius 2) ja myöhemmin F. Björnström ^) 

 eräältä vuorelta Ruotsin Lapissa useita eteläisiä lajeja, joi- 

 den leveneminen muutoin jo on päättynyt paljoa eteläm- 

 mässä. Eteläisille lajeille myötäisen expositionin kautta alu- 

 een pohjais-osassa lienee seuraavicn lajien leveneminen se- 

 litettävä: 



Viola arenaria, Vicia sylvatica, Prunella vulgaris, 



V. umbrosa, Fragaria vesca, Betula verrucosa, 



Silene rupestris (?), Circoea alpina, Listera ovata. 



Orobus vernus *), Pyrola chlorantha {?), Platanthera bifolia, 



Trifolium spadiceum (?), Thymus serpyllum, Convallaria majalis. 



Useain toisten lajien leveneniisvaihokset näyttävät sitä- 

 vastoin riippuvan yleisemmistä ja varsinkin ilmanlaadun suh- 

 teista, Heittäen jälkimäisten tarkastamisen sikseensä, kun 

 niiden materiaalein avulla, joita tätänykyä olisi käytettävä- 

 näni, on varsin vähän toivoa riittävän päätöksen saavutta- 

 misesta, otan ainoastaan vahvistaakseni sen jokseenkin tar- 

 kastamatta jätetyn tosiasian, etta maassamme tavataan 

 useita lajeja, jotka niiden syiden vaikutuksesta. 



1) E. Wainio, Havainnoita Itä-Hämeen kasvistosta, siv. 42. 



2) L. L. Lffistadius, Beskrifning öfver några sällsyntare växter 

 från norra delarne af Sverige jemte anmärkningar i växtgeografin (K. 

 Vet. Acad. handl. 1824). Siv. 184. 



3) F. Björnström, Grunddragen af Piteå Lappmarks växtfy- 

 siognomi. Upsala 1856. Siv. 12. 



4) Etta myöskin muut suhteet övat vaikuttaneet sen levenemiseen, 

 siitä antaa viittauksen se seikka etta sillä on iso leveneminen Valkoisen 

 raeren rannikolla aina Ponoihin saakka (N. I. Fellman'in mukaan siellä 

 „fii harv."). Myöskin Samojedien maasta on se tunnettu. 



