7. XI. 1914. Räsänen. — E. Reuter. 9 



Maisteri Veli Räsänen ilmoitti kaksi nokikana-löytöä 

 Pohjois-Suomesta: 



„Nokikanan (Fulica atra L.) ampui Simossa ylioppilas 

 Uljas Wuorio 9. VIII. 1913. Lintu on poikalintu — ehkä 

 syntynyt Simossa, ja tavattiin se vedessä uimassa. Nahka 

 jätetään Seuralle. 



Toisesta Pohjois-Suomessa tavatusta nokikanasta on- 

 nistuin saamaan tiedon „Liitto"-lehdestä 15. XII. 1910. Uuti- 

 nen kokonaisuudessaan on seuraava: 



Oudon linnun tappoi kepillä Kolarin Sieppijärven ta- 

 kalistolla t. k. (XII) 7 päivänä talok. Adolf Pääkkölä. 

 Ne, jotka paikkakunnan lintulajeja tuntevat, eivät sano sel- 

 laista ennen nähneensä. Lintu on riekon eli metsäkanan 

 kokoinen, höyhen mustan harmaja, pää suuri, musta, nokka 

 valkea, josta vielä nousee valkea aukko silmien tasalle. Jalat 

 övat höyhenen väriset, pitkät, varpaat pitkät ja syrjissä 

 Lappuräpiläät, siivet kuin vesilinnuilla ja myös höyhen sa- 

 moin. Lintu oh nähtävästi vilun ja nälän ahdistamana uupu- 

 nut. Taisi olla naparetki kuljettavana tai mikä lie, vaan 

 luultavasti on lintu eteläseutujen asukkaita. Lintu on saa- 

 jalla tallella." 



Professor E. Reuter föredrog: 



Stagonomus pusillus H. S., ny för Fennoskandia. 



Vid senaste sommar på Lofsdal i Pargas gjorda insam- 

 lingar af Hemiptera-Meteroptera, i och för anskaffande af 

 material för spermatogenesundersökningar, anträffade jag 

 den 13 augusti vid håfning på lingonris ett exemplar af 

 en liten, vacker pentatomid, hvilken befanns tillhöra of- 

 vannämnda art. Fyndet är rätt anmärkningsvärdt, då Sta- 

 gonomus pusillus H. S. — och öfver hufvud någon repre- 

 sentant för släktet Stagonomus — tidigare alls icke på- 

 träffats inom Fennoskandia. Enligt O s h a n i n (Verz. d. 

 palaearkt. Hemipt. T. I, 1, 1906, samt Supplement, 1910) har 

 arten följande utbredning inom det palearktiska gebitet: 



