30. IV. 1915. Levandet. — Nordenskiöld. 95 



voro hotade med fullständig utrotning i fall den hänsyns- 

 lösa förföljelse, för hvilken de nu voro utsatta, ostördt finge 

 äfven framdeles fortgå. Föredragaren framhöll, att en del 

 roffåglar (örnar m. fl.) på grund af sin sällsynthet kunna 

 stifta endast ringa skada, medan andra voro oskadliga, ja 

 t. o. m. nyttiga (vråkar, tornfalk, ugglor o. a.). Föredraget 

 var afsedt att läggas till grund för det betänkande, som den 

 för en tid sedan tillsatta kommittén för vidtagande af åt- 

 gärder till roffåglarnas fredning komme att till vederbörlig 

 ort insända. — I anledning af föredraget uppstod en kort 

 diskussion, under hvilken de af föredragaren framhållna syn- 

 punkterna omfattades. 



Docent E. Nordenskiöld förevisade ett exemplar af 

 Dytiscus latissimiis, funnet af student A. K o p p e r i i Sim- 

 pele sjö i Karelen och betäckt af ett stort antal puppor af 

 en Hydrachna-art Larverna af detta hydrachnidsläkte ut- 

 märka sig för en högst påfallande kroppsform och lefva, 

 liksom hydrachnidlarver öfver hufvud, parasitiskt på sär- 

 skilda vatteninsekter. Vid den s. k. förpuppningen äger en 

 stark ansvällning af larvkroppen rum, åtföljd af en omfat- 

 tande histolys af larvorganen. Härunder utvecklar puppan 

 innanför den ursprungliga larvhuden en tunn, hinnartad hud- 

 betäckning, kallad apoderma, hvarefter larvhuden afstötes, 

 så när som på mundelarna och partiet däromkring, med 

 hvilka puppan är fäst vid värddjuret. Innanför apoder- 

 mat utvecklar sig nu det s. k. andra larvstadiet eller nymf- 

 stadiet, som färdigutbildadt spränger apodermat och sim- 

 mar sin väg för att därefter lefva fritt i vattnet. Olika ut- 

 vecklingsgrader af detta apodermala puppstadium föreligga 

 i härvarande fall, somliga närapå fullfärdiga, andra mindre 

 utvecklade. Skalbaggen var död, då fyndet gjordes, hvil- 

 ket emellertid knappast kan få skrifvas på parasiternas räk- 

 ning. Till arten kunna dessa ej bestämmas, om än mun- 

 delarnas karaktäristiska form utesluta hvarje tvifvel om 

 släktet. 



