13. V. 1915. Ordförandens årsberättelse. 115 



som borde äga betydelse särskildt för den nu uppväxande 

 generationen. 



När vi utveckla oss som själfständiga forskare, så göra 

 vi klokt uti att borra så djupa borrhål som möjligt, d. v. s. 

 upptaga specialområden, där vi kunna tränga möjligast långt 

 ned. Men under den tid vi som unga först lägga grunden 

 för våra studier, då må vi akta oss att i förtid alltför mycket 

 specialisera oss; ty ingen vet på förhand, till hvilka grann- 

 områden vårt borrhål kommer att tränga, ej heller hvilka 

 förstudier inom denna del af vår egen forskning då äro nöd- 

 vändiga. Väl kan och måste man mången gång efteråt 

 studera sig in i nya ämnen. Men om man i unga år med 

 vett och vilja sluter sin blick för allt utanför de valda de- 

 taljerna, så är det sedermera alldeles för sent att börja 

 öfva sin blick att se beträffande de nya frågorna. Mången 

 anser geografin vara en kungsväg till alla slags frågor, men 

 det är den nog icke. Man måste i tid studera åtminstone 

 grunderna af kemi och fysik, i någon mån äfven lägre ma- 

 tematik, för att alls kunna förstå klimatologin, fysiologin 

 och biologiska problem, samt för att fatta geografin själf i 

 dess förhållande till de nämnda kunskapsgrenarna; men man 

 kan icke gå vägen i omvänd riktning. Zoologin och bota- 

 niken vinna icke heller på att för tidigt studeras alltför 

 speciellt. Vår fauna och flora utredas nog bättre, i fall spe- 

 cialisterna på dessa områden hafva att bygga också på om- 

 fattande naturvetenskaplig allmänbildning, på ett i många 

 riktningar skoladt och mognadt omdöme samt på insikt rö- 

 rande analoga frågor på andra håll. De egna detaljerna 

 bli då bättre förstådda, naturligtvis förutsatt att man alltid 

 och öfverallt måste ytterst grunda sin öfvertygelse på rik- 

 tiga observationer och på säker kunskap i sak. 



Dessa reflexioner uttalar jag här ingalunda för att nöd- 

 vändigtvis få en viss afslutning på en årsberättelse, utan 

 därför, att jag vid min ålder icke har någon större säker- 

 het att en annan gång få yttra, hvad lifserfarenheten lagt 

 mig på hjärtat, och därför att jag i det längsta vill gagna 

 framtiden också för Societas pro Fauna et Flora Fennica. 



