5. IV. 1913. Lindberg. — R. Palmgren. 135 



Norge inom Listers och Mandals amt, där den tack vare full- 

 ständig fridlysning finnes i hundratals individer. I Finland 

 är bäfvern såsom bekant numera utrotad. Några sena före- 

 komster omnämnas i M e 1 a s „Suomen Luurankoiset". A i 1 i o 

 omnämner benrester af bäfver från ett par boplatser från 

 stenåldern. 



På en stenåldersboplats i närheten af Oitbacka i Kyrk- 

 slätt socken har det vid gräfningar anträffats mängder af 

 grenar och stamdelar, hvilka, enligt bestämning af magister 

 C h. E. B o 1 d t, utgöras af asp och sälg. Dessa trädstycken 

 hafva ansetts vara tillyxade med stenyxa af stenåldersfolket. 

 Vid senare företagen granskning har det dock visat sig, att 

 desamma blifvit gnagade af bäfver. I statens historiska 

 museum har jag anträffat ett i sprit förvaradt stycke af en 

 aspstam från Karttula socken väster om Kuopio, hvilken 

 förvarats såsom huggen med stenyxa, men är likheten med 

 de bäfvergnagade stammarna från Kyrkslätt så påfallande, 

 att intet tvifvel föreligger om att ej äfven ifrågavarande 

 stam blifvit bearbetad af bäfver. 



Jämte bäfvergnagade trädstycken och fotografier af dem 

 förevisas fotografier af ett synnerligen vackert och väl 

 bevaradt redskap från stenåldern, ett af mellanhandben af 

 älg förfärdigadt kastvapen. Vid vapnet häfta ännu partik- 

 lar af den lera, i hvilken detsamma legat, och visade sig 

 leran vid mikroskopisk undersökning vara en Ancylus-lera 

 med för sådan karaktäristisk diatomacéflora. 



Till Sällskapets Acta får jag anmäla en publikation om 

 de nu i korthet refererade undersökningarna. 



Magister Rolf Palmgren framlade, med syfte att det 

 måtte fås till stånd ett verksamt skydd emot utrotning af 

 särskilda fåglar, följande förslag om att Sällskapet måtte 

 taga initiativ till 



