65 



Geranium sylvaticum började till midsommar blomma. Det 

 första jag sträfvade efter, så snart jag kommit inom Sotkamo, 

 var att besöka Vnokatti. Denna höjd, förmodligen ett nord- 

 ligt utskott frän Maanselkä, sträcker sig något öfver en mil 

 i norr och söder, mellan sjöarne Kianto- och Jormasjärvi, 

 men är betydligt högre än sjelfva landryggen och blir det 

 allt mera mot dess norra ända. Begagnande mig af de korta 

 mellanskofven mellan regnskurarne, begaf jag mig, efter att 

 längs landsvägen hafva kommit på ungefär V 2 mils afstånd 

 från de södra topparne, till den högsta af dem, Sarvivuori, 

 allt emellanåt hos granarne sökande skydd för det häftiffa 

 regnet. Efter mycket klättrande och hoppande slutligen 

 framkommen, fann jag det till största delen bestå af alldeles 

 glattslipad fältspat utan någon vegetation, men med en af 

 de vackraste och vidsträcktaste utsigter. Det enda af mera 

 intresse jag på denna exkursion kom öfver var Corallorrhiza 

 innata och Viola epipsila. Till Sotkamo kyrktrakt ankom 

 jag midsommarafton. Denna är till följd af sin rikedom 

 på sjöar en bland de vackraste i vårt land, men eljest myc- 

 ket enformig. Jordmånen är uteslutande sand, uppdrifven i 

 höga åsar med deremellan liggande djupa kitteldälder, ofta 

 äfven små sjöar, och det hela öfverdraget antingen endast af 

 Stereocaulon och renlaf eller ock dessutom med andra Cla- 

 doniae, ljung, kråkris, lingon, mjölon och blåbärsris, Hyp- 

 num Schreberl och Dicranum undulatum. Detta är till en 

 stor del Sotkamo-bons åker, den han efter 20 å 30 år re- 

 gelbundet skördar, dock icke på säd, utan på tjära. En så- 

 dan skördad mark är bland det dystraste man kan se, der 

 träd ligga vid träd för att ruttna, till dess åter en ny gene- 

 ration uppstår och med sin grönska öfvertäcker qvarlefvorna 

 af den gamla. Men derför får man ej tro att verkliga åkrar 

 ej funnes, tvärtom äro här närmast kyrkan ganska stora fält 



