132 



tet, inom Kuortane härad. Den betydligaste insjön är Lesti- 

 järvi, dernäst Ullava- och Halso-träsk. En mängd smärre 

 vattensamlingar förekomma dessutom öfveralt, de största och 

 flesta i södra delen af Teerijärvi församling. 



Jordmånen är den i södra och mellersta Österbotten 

 vanliga. Rullsten förande låga åsar, grusbackar och sand- 

 moar, mer eller mindre sparsamt bevuxna med tall och gran, 

 omvexla med kärr, h vilka dels bära förkrympta exemplar af 

 nämnda barrträd, dels frambringa låga och glesa skogar af 

 al, vide och åtskilliga former af Betala. Flerstädes finner 

 man äfven försumpningar, der knappast andra växter än mos- 

 sor, mest Sphar/na, förekomma, men som ofta nog prunka 

 med Rubus chamaemorus och Oxycoccus. Marken hvilar öf- 

 veralt ytterst på gneis och gneis-granit, hvilken bergart nå- 

 gongång uppträder naken i låga berg, såsom i nordliga delen 

 af Pedersö socken och på några få ställen i Toholampi, Kelviå 

 och Gramlakarleby socknar samt i form af något högre bergs- 

 sträckningar i Kaustby jemte angränsande del af Ofvervetil, 

 der, liksom troligen äfven flerstädes, skogseldar beröfvat bergs- 

 kullarne både jord och vegetation. Erratiska block äro isyn- 

 nerhet i hafstrakten spridda öfver hela provinsen. De flesta 

 dylika bestå af granit. Lösa kalkstenar hafva förr påträffats 

 vid hafsstranden i Kelviå, men numera finner man dem in- 

 genstädes. Lera är sällsynt, likväl allmännare i hafstrakten. 

 På de flesta ställen högre upp förekommer leran mycket 

 sandblandad, såkallad »jäslera«. Glimmerskiffer förefinnes 

 här och der mest i östra delen af Ofvervetil. Ett enda min- 

 dre berg i Nedervetil vid Seitsar träsk består af jernmalm, 

 men med ringa metallhalt. 



Skärgården företer samma formation som det öfriga lan- 

 det; dock äro låga bergsklackar här allmännare. Sanden har 

 i tiden bortsköljts och hopats på sjelfva kusten. Också be- 



