187 



Atriplices, Blitum rubrum, Salsola kali, Lolium perenne, 

 Bromus mollis, Catabrosa aquatica och Avena pubescens. 

 De, hvilka oftast införas med säd eller gräsfrö, men ej kunna 

 anses tillhöra distriktet, äro utom en och annan nedan nämnd, 

 som äfven inkommer med barlast, hufvudsakligen följande: 

 Lampsana communis, Plantago media och lanceolata, Viola 

 tricolor *), Agrostemma githago, Vicia sativa, Trifolium 

 hybridum, Gagea minima, Luzula multijiora, Cynosurus 

 cristatus och Dactylis glomerata. Någongång öfverraskas 

 man att i ängslundar anträffa Hesperis matronalis, Aquile- 

 gia vulgaris, Polemonium coeruleum eller den allmänna 

 Campanula rapunculoides och Linaria vulgaris; men dessa 

 växter hafva då ursprungligen blifvit ditförda med träd- 

 gårds jord. 



Till följd af det inre landets ringa höjd öfver hafvet 

 och den obetydliga skilnaden mellan klimatet vid kusten 

 och högre upp är floran temligen likformig, om man undan- 

 tager de för hafsstranden egendomliga växterna. Också an- 

 träffas här flera egentliga inlandsväxter i hafvets närhet, så- 

 som Cassandra calycidata och Pedicularis sceptrum-caroli- 

 num äfvensom Betala intermedia och alpestris. En del 

 växter förekommer dock enligt regeln sällan eller alldeles icke 

 vid kusten, ehuru de äro temligen allmänna upp i landet; 

 sådana äro: Rhamnus f rangida, Geutiana campestris, Po- 

 tentilla norvegica och tormentilla. Geranium sylvaticum 

 ger färg och karakter åt fältbackar och ängslundar inåt lan- 

 det, hvilka platser i hafstrakten upptagas af den inåt rarare 

 Melandrium sylvestre. Tvärtemot hvad man observerat an- 

 norstädes i vårt land, förekommer Oxycoccus microcarpus 



*) Denna art borde egentligen, då den hittils alltid af mig fun- 

 nits endast på odlade ställen, der den ofta utgår, anses som Irämling i 

 distriktet. 



