68 Palmgren, Handböcker öfver Nordens möss- och lafflora. 15. XII. 1917. 



cies in the herbarium of the British museum I. (London 

 1894), hvaraf del II, ombesörjd af miss Annie Smith, 

 nyligen utkommit (1911). 



Såsom af det sagda torde framgå, ställer sig som ett 

 mäktigt hinder vid ett studium af såväl lafvarnas som mos- 

 sornas formkrets, ej blott för nybegynnaren utan äfven för 

 fackmannen, afsaknaden af litterära hjälpkällor motsvarande 

 tidens anspråk; ett hinder lika kännbart i Skandinavien som 

 hos oss. Att denna brist, kännbar redan för den rent syste- 

 matiska forskningen, i än högre grad försvårar hvarje stu- 

 dium af arternas utbredning, ligger för öppen dag. Stridiga 

 meningar torde därför icke kunna råda därom, att ej an- 

 förda brist med det första borde af hjälpas; den ställer i 

 själfva verket den af mossorna och lafvarna intresserade i 

 en, i anseende till litteraturens öfver hufvud snabba upp- 

 sving på alla områden, ofördelaktig särställning. Sällsynt 

 stora möjligheter — detta för såvidt man närmast håller 

 för ögonen tillgången till härför skickade intellektuella kraf- 

 ter — gifvas dock för närvarande hos oss för afhjälpandet 

 af nu framhållna brister, i det vi i vårt land hafva tvenne, 

 nu grånade forskare, som ägnat ett långt lifs gärning nära 

 nog enbart åt nu ifrågavarande växtgruppers utforskning, 

 V. F. B rotherus och E. Wainio. En handbok öfver 

 våra mossor af den förres hand vore ett mer än värdefullt 

 komplement till samma forskares nyligen afslutade va'ckra 

 exsiccatverk Bryotheca fennica. Men låtom oss blicka längre. 

 För tider, som gry, då vårt folk mer än kanske någonsin 

 förr blir i behof af kulturvärldens uppmärksamhet, vore 

 vetenskapliga verk öfver våra möss- och lafformer af dessa 

 män, som ute i den vetenskapliga världen såsom fackmän 

 på nu ifrågavarande område äga ett namn, mera bemärkt 

 kanske än någon annan nu lefvandes, ägnade äfven de att 

 bland botanister rikta uppmärksamheten mot oss. Med hän- 

 syn härtill, lika så mycket som med hänsyn till de nu ifråga- 

 satta arbetenas vetenskapliga djup, synes det mig, som om 

 de rätteligen borde omfatta ej blott Finlands, utan Fenno- 

 Skandiens i dess helhet arter. Ställer det sig blott görligt, 



