164 Linkola, Lähdealueet apofytikasvupaikk. Orimattilassa. 4. V. 1918. 



Esitetyssä lähdealueiden kasviluettelossa herättää huo- 

 miota paitsi yleinen suuri lajirikkaus, mikä ilmeisesti johtuu 

 kyseenalaisten kasvupaikkain kasveille tarjoamista erikoisen 

 dullisista olosuhtei^ ta, ennenkaikkea apofytien laji- 

 runsaus. Lähdealueiden 84:stä alkuperäiseksi arvostellusta 

 lajista on k o k o n a i s t a 6 7 e 1 i 8 ° o apofyteja^). 

 Myöskin kulttuurin erikoisen suuresti levittämien apofytien 

 (suuresti hemerofiliset apofytit) lukumäärä on kuvatuilla läh- 

 depaikoilla erittäin suuri; näitä lajeja, joista tähänastisten, 

 kylläkin melko vaiilinaisten havaintojeni mukaan useat övat 

 Orimattilassa alkuperäisiä yksinomaan lähdekasvupaikoilla 

 (Festuca rubra, Jiincus effusus, Polygoniim vivipanim, mah- 

 dollisesti Poa trivialis, Raminciiliis flammula, Parnassia pa- 

 lustris y. m.), on näet n. 35 (puut ja pensaat jätetty laskuista 

 pois), luku, jonka arvioin olevan n. 2/5 seudun suuresti he- 

 merofilisten apofytien koko lukumäärästä. Lähdekasvupai- 



') Lienee tarpeellista huomauttaa heikosti apofytisistä Eriopho- 

 rum polystachyum'ista ja Cardamine amaro'sta, etta edellinen melko usein 

 esiintyy Orimattilassa kulttuurin seuralaisena vanhoissa, melkein um- 

 peutuneissa hylättyjen viljelysmaiden savikko-ojissa y. m., jälkimäi- 

 nen silloin tällöin savisilla karjateillä metsissä, sen ohella joskus myös 

 kaivetuissa ojissa j. n. e. — Alchimilla acutidens suosii kulttuuria suu- 

 resti, kasvaen niityillä, ojanvarsilla, tienreunoilla ja joskus esim. met- 

 sissä, jotka övat vanhoja kytömaita. 



