188 Puheenjohtajan vuosikertomus. 13. V. 1918. 



Ukkosilmat eivät kestä tavallisesti kauan. Joskin maan- 

 pinta paikoin tuleekin poltetuksi ja sellaisilla seuduin näyt- 

 tää jonkun aikaa hävitetyltä, niin ei kuitenkaan itse viljelys- 

 maa ole palanut. Luonto parantaa taaseen sellaiset haavat,- 

 kunhan ympäristö jää terveeksi. 



Niin on käynyt myös meillä, sillä isänmaanrakkaus on 

 saanut suuria aikaan. Ennen niin hajaantunut kansa yhdis- 

 tyi sisäistä ja ulkoista vihollista vastaan. Pohjanmaalla ja 

 Karjalassa läksi „mies talosta", ennenkaikkea nuoriso; naiset 

 täyttivät asevelvollisuustehtävänsä, sivistyneistö tuli johtoon 

 Saksasta palanneiden, siellä sotakouluutettujen nuorten mies- 

 ten avustamana yhdistyneillä rintamilla. Saksasta tuli sen 

 lisäksi voimakasta ja järjestävää sotilaallista apua, samoin- 

 kuin urhokkaita miehiä — hyviä ystäviä ja uskollisia naa- 

 pureita — riensi lännestä päin meille avuksi. Jokainen ja- 

 lansija maata vallattiin takaisin isänmaattomilta, punaisilta 

 ryöväreiitä. 



Ja nyt on suomalainen yhteiskunta jälleen pystyssä, 

 sillä on se varma toivo tulevaisuudesta, etta niin kauan kuin 

 isänmaanrakkaus säilyy juurtuneena maamme kansassa, erit- 

 täinkin sen nuorisossa, niin yhteiskuntamme perusta, lain ja 

 oikeuden tunto, on turvattu. Jos vain maamme ei joudu 

 menneiden aikojen eripuraisuuksiin, niin tulevaisuuden Suo- 

 mea rakennetaan yksimielisellä, rauhallisella työllä, keski- 

 näisellä avustuksella. Niin kauan kuin kansa tahtoo elää 

 omaa elämäänsä, on se sitä elävä, ja se on myös silloin 

 täyttävä tehtävänsä koko ihmiskuntaan nähden. 



Tällaisten vaikeiden ajanolojen vallitessa ei myöskään 

 Seuramme vuoden kuluessa ole voinut ylläpitää säännöllistä 

 toimintaansa. Me emme ole voineet pitää kolmea tavan- 

 mukaista kuukausikokoustamme, emme myöskään vaikuttaa 

 tutkimuksen hyväksi siten kuin olemme halunneet. Päin- 

 vastoin olemme menettäneet ei ainoastaan aikaa vaan myös 

 voimia. Osa voimista on tosin voitu siirtää suuren elin- 

 kysymyksemme jonkin osan suorittamistyöhön, mutta toinen 

 osa ainoastaan saattamaan loppuun kaikenlaisia ennen vä- 

 hemmän tärkeinä sivuun pantuja tehtäviä. Mielet övat ol- 



