6. V. 1922. 



Hidén. 



Hintikka. 



189 



män kuolleen tyngän yli alkanut kahdelta eri taholta tunkeutua 

 vallimuodostuksia, mitkä lopulta övat kasvaneet kiinni toisiinsa 

 eivätkä enää ole päässeet pitemmälle, vaan övat yhä lujemmin 

 pusertautuneet toisiansa vastaan sillä seurauksella, etta yhä 

 lisääntyvän puristuksen johdosta on lopulta molempain uudis- 

 tuskykyisimpäin jälsisolujen täytynyt joutua yhteen ja samalla 



Kuva 2. 

 1. Poikkileikkaus yhtymäkohdasta (poikkileikkaus näkyy 

 valokuvassa). — ■ 2. Poikkileikkaus pari mm. ylempää. 



myös ainevaihdoksen eri osien välillä alkaa. Tämän jälkeen 

 voidaan västa puhua todellisesta yhteenkasvettumisesta samaan 

 puuhun tai samaan puulajiin kuuluvain eläväin osain välillä — 

 vastakohtana sellaiselle tapaukselle, missa eri puulajeista peräi- 

 sin olevat solukot eivät sulaudu toisiinsa eikä ainevaihdosta nii- 

 den välillä tapahdu, vaikka puut päältäpäin näyttävätkin yh- 

 teenkasvaneilta, ja vaikka jälletkin olisivat joutuneet kosketuk- 

 siin toistensa kanssa (ks. lähemmin Handbuch der Forstwissen- 

 schaft, Bd. I, 3 Aufl., s. 571—576). 



Maisteri T. J. Hintikka: Orapihlajan härmäsienen (Podo= 

 sphaera oxyacanthae (DC.) De Bary) levenemisestä Suomessa. 



Aikaisemminei ole täta sientä kirjallisuudessa mainittu maas- 

 samme tavatuksi ja Herbarium Musei Fennicissä. ei ole siitä näyt- 

 teitä. Viimeksi kuluneina vuosina on se kuitenkin esiintynyt Suo- 

 messa muutamilla paikkakunnilla miltei tuhoavanlaatuisena, 

 muistuttaen tunnettua karviaishärmää, ja on aiheuttanut tie- 

 dusteluja. Lienee syytä senvuoksi Seuran piirissä huomauttaa sen 



