13. V. 1922. Ordförandens årsberättelse. 207 



naturforskningens. Paul Collanders lifsuppgift blef läkarens, 

 Hans lefnadsgärning var den varmhjärtade, ädle, själfuppoff- 

 rande människovännens. Med vemod har budet om Collanders 

 bortgång mottagits i vida delar af samhället, en svår personlig 

 förlust har drabbat hundrade, som i den bortgångne funnit ett 

 stöd, en hjälpare i andlig eller lekamlig nöd. Dr Collander har 

 sökt de små i samhället, dem som vuxit i lifvets dalar. Han har 

 funnit dem helt. Ur Dr Collanders själ, ur den öppna blicken 

 strålade människor till möte en värme, som förnimmes ännu efter 

 döden. Dr Collander älskade naturen. Den, som skrifver detta, 

 ser ännu ofta för sin inre syn den ljusa bilden af den redan åldrande 

 läkaren, där han för mer än ett decennium sedan vandrade om- 

 kring på Åland, för att i dess blomsterrika ängder leda sin ännu 

 unge son in i naturens rike. 



Ännu en smärtsam förlust är här att anteckna. Den 5:te i 

 denna månad afled Professorn i jordbrukslära vid Helsingfors Uni- 

 versitet, Karl Gustaf Johannes (Gösta) G rotenfel t. 

 Också detta dödsbud har i vida kretsar af vårt land mottagits 

 med beklämning. Professor Grotenfelt var som banbrytare för den 

 jordbruksvetenskapliga forskningen i vårt land en märkesman. 

 Då han förliden söndag fördes att bäddas i sin hembygds jord 

 i Savolaks, vittnades vältaligt, på svenska som på finska, af 

 ämbetskamrater, representanter för landets jordbruk, lärda 

 sammanslutningar som ekonomiska, af elever, nuvarande och 

 före detta, om Gösta Grotenfelts verk. En hederns man är borta, 

 en man hvars varma förståelsefulla väsen värmde och åter 

 värmde, ej minst de unga, hvilkas lärare, hvilkas faderliga vän 

 han var, generation efter generation. Också Gösta Grotenfelts 

 lif skall värdigt tecknas af fackmannahänder. Vårt Sällskap, som 

 sedan 1874 räknat Gösta Grotenfelt bland sina medlemmar, 

 ägnar hans minne i dag sin anspråkslösa hyllning. 



Ett verksamhetsår är i dag till ända. Blicken har samlat dess 

 spridda drag. Men blicken söker sig äfven framåt i det fördolda, 

 med förhoppning men ock ej utan bäfvan för det som kan ligga 

 bakom dess slöja. 



