1. X. 1921. Häk. Lindberg, Åländska ögruppens skalbaggsfauna. 



51 



Storleke-.i är betydligt mindre, rf hos den nybenämnda arten 

 bär på 3. sterilitet 2 långa och nästan raka bihang (fig. 1); 

 bihangen hos frontalis äro kortare och i spetsen starkt inåt- 

 böjda (fig. 2). Med tillhjälp av stark förstoring kunna de 

 ifrågavarande arterna lätt åtskiljas tack vare olikheter i struk- 

 turen på täckvingarna. Hos marginicollis utgå de talrika bakåt- 



: 





ykkkti, 



tffl, 



3111117 



Fig. 1. 



Fig. 2, 



Fig. 3. 



Fig. 4. 



Fig. 1. Bihang på 3. bakkroppssegmentet hos $ till A. marginicollis m. 



Fig. 2. Detsamma hos A. frontalis L. 



Fig. 3. Skulpturen på täckvingarna hos A. marginicollis m. 



Fig. 4. Densamma hos A. frontalis L. 



riktade håren tätt framom tvärstrimmorna (fig. 3), vilka löpa 

 på ett något större avstånd från varandra än hos frontalis. 

 Hos denna art utgå håren däremot från mitten av de av 

 tvärstrimmorna bildade tvärfälten (fig. 4). Slutligen synes den 

 nya arten alltid hava halsskölden mer eller mindre gulrödfär- 

 gad, vilket hos oss mycket sällan är fallet med frontalis (ab. 

 lateralis Fabr.; inom vårt område veterligen funnen blott i 

 ett exemplar, Lojo 1923, Harald Lindberg). Från en när- 

 stående sydlig art, pulicaria Costa \ med vilken marginicollis 

 uppvisar stora överensstämmelser (bl. a. strukturen på täck- 

 vingarna), skiljer den sig genom saknaden av bihang på 4. 

 sternitet och den m. el. m. utbredda gulröda färgen på hals- 

 skölden. 



1 Fynd av arten pulicaria Costa från vårt område anmäles av 

 Hellen (Medd. F. Fl. f. 46 s. 129). De av honom bestämda, i 

 U. F. S. inställda exemplaren tillhöra emellertid frontalis L. och rnfi- 

 labris Gyll. A. pulicaria torde sålunda utgå ur faunan. 



