1. XI. 1921. Sällskapets 100-årsdag. 69 



väg. På bägges gärning hvilar i dag en vetenskaplig verksamhet, som 

 på kryptogamforskningens område ställer vårt land i främsta ledet. — 

 Kort efter seklets midt, efter det schweizaren Alphons e deCandolle 

 sammanfattat den då 50-åriga växtgeografins ledande idéer, införes 

 denna vetenskapsgren hos oss af J o h a n Petter N o r r 1 i n för 

 att af honom ■ — vid sidan af österrikaren Anton Kerner — ledas in 

 i nya spår. Ur den finska ödemarksnaturen, ur de stora viddernas 

 enformiga och därför lättare öfverskådade växtvärld hämtar Norr- 

 lin väckelsen till ett studium, ej såsom tidigare blott af arternas för- 

 delning i stora drag, utan fastmer af växtlighetens sammansättning 

 och natur på de särskilda slagen af mark, den enskilda s. k. ståndorten. 

 Det är ur detta Kerners och Norrlins, senare Ragnar Hults, 

 frö den s. k. ekologiska växtgeografin vuxit upp, i detta nu under 

 dansken Eugen Warmings erkända ledning sysselsättande det 

 kanske största antalet botanister i alla delar af världen. 



1 betydelsefulla stycken hvilar vår zoologiska forskning alltfort 

 på den grund, som lagts af Carl Reinhold Sahlberg med 

 »Insecta fennica». Stiftarens sonson John Sahlberg, Odo 

 Morann al Reuter, senare Bertel Poppius bryta nya 

 stigar, elda unga krafter. Finland kan i dag nämna sin insektvärld 

 som en af de bäst kända. — Magnus v. Wright och Evert 

 Julius Bonsdorff rikta forskningen på landets fågelvärld. 

 I deras spår stiger Johan Axel Palmen fram, idérik, med 

 den store forskarens inspiration famnande vida delar af den ornitolo- 

 giska forskningen, för en länge omhuldad världsvetenskap öppnande 

 nya banor, som den förste sökande och finnande flyttfåglarnas vägar. 

 — Ett kulturfolks vetenskap måste i dag famna vetandets hela vidd. 

 Största förutsättningar att i världsvetandet göra ett inlägg, har den 

 dock, där den anknyter vid specifika lokala eller nationella förutsätt- 

 ningar. Finlands vida kuster, dess oräknade sjöar har varit oss en led- 

 ning. På utforskandet af vattnens djurvärld är under det senaste 

 kvartseklet en lifsgärning nedlagd, en gärning med spirande skott. 



Så har Societas pro Fauna et Flora Fennica fullföljt och fördjupat 

 sitt första arbetsprogram, ett finskt Museum Naturale samt en Fauna 

 och Flora Fennica. Dess arbetsmål har från första stund knutit det 

 samman med landets Universitet. År 1858 gifves denna samhörighet 

 en fastare form, i det Sällskapet enligt öfverenskommelse öfverlämnar 

 sina samlingar, då förefintliga och i en framtid tillkommande, till Uni- 

 versitetet, som öfvertager ansvaret för deras vård. 



Men blickom tillbaka till tiden före förra seklets midt! Mot 1830- 

 talet, med mikroskopets utveckling, går forskningen att uppdaga de 

 lefvande organismernas finare struktur, och växtanatomin samt djur- 

 histologin, efter ett stillastående på mer än 150 år, gå att gifva den 

 biologiska forskningen en ny grund, öppnande ändlösa vidder för bio- 



