1. XI. 192i. Sällskapets 100-årsdag. 81 



jämnbredd med Vetenskapssocietetens naturvetenskapliga avhand- 

 lingar. Å denna högtidsdag, då Finlands naturhistoriker fira hundrade 

 årsdagen av instiftelsen av det lärda samfund, som utgjort och utgör ett 

 föreningsband dem emellan, har således Finska Vetenskapssocieteten 

 särskild anledning att framföra sina vördsamma lyckönskningar och 

 att tillönska Societas pro Fauna et Flora Fennica fortsatta framgån- 

 gar i dess strävande att befrämja, fullkomna och sprida kunskapen 

 om Finlands djur- och växtvärld. 



På Finska Vetenskapssocietetens vägnar: 

 Carl v. Bondsdorff Ernst Lindelöf 



ordförande t. f. sekreterare 



Suomalaincn Tiedeakatemia genom dess viceordförande Profes- 

 sor A. K. Caj an der och sekreterare Professor G. Komppa: 



Societas pro Fauna et Flora Fennica 

 Suomalainen Tiedeakatemia pyytää Societas pro Fauna et Flora 

 Fennicalle saada esiintuoda kunnioittavan tervehdyksensä sata- 

 vuotispäivänä. 



Vanhimpana Suomen tieteellisistä seuroista oli Societas pro Fauna 

 et Flora Fennican osalle tullut tienraivaajan vaivaloinen mutta kun- 

 niakas tehtävä. Viime vuosisadan alkupuolella vallinneissa vaatimat- 

 tomissa oloissa seura Carl Reinhold Sahlbergin johdolla herätti aika- 

 laisten harrastusta tieteelliseen työhön, nimenomaan juuri sillä alalla, 

 joka alkavalle tieteelliselle toiminnalle oli luonnollisin ja missa tuloksia 

 oli helpoimmin saavutettavissa, nimittäin kotoisen kasvi- ja eläin- 

 kunnan tutkimiseen. Vuosien vaihtuessa tehtävä laajeni ja tutkimus- 

 työ syveni. Kasvien ja eläinten keräilyn sekä uusien lajien löytämisen 

 oltua alkuaikoina pääasiana heräsi harrastus maantieteellisiin kysymyk- 

 siin: lajien levenemiseen ja tämän syiden selvittelyyn; William Ny- 

 länder ohjasi silloin toimintaa. Esille tuli uusia kysymyksiä: Suomen 

 luonnonhistoriallinen alue osana Skandinaaviasta laajemmassa mer- 

 kityksessä ja Suomen luonnonhistoriallisen alueen jakaantuminen 

 luontaisiin ala-alueisiin. Samanaikuisesti tutkimus suuntautui yksi- 

 tyisistä kasvilajeista n. s. kasviyhdyskuntiin sekä kasvupaikkoihin, 

 joilla nämät esiintyvät ja niiden levenemiseen Suomen alueella; tä- 

 män tutkimustoiminnan taitavana johtajana oli lähes puolen vuosi- 

 sadan ajan Johan Petter Norrlin. Jo 1840-luvulla oli maassamme pääs- 

 syt alkuun itsenäinen lajiselvittely Fredrik Nylanderin alotteesta; 

 se saavutti suurimman voittonsa Norrlinin Hieracium-tutkimuksissa 

 1880-luvulta alkaen ja laajeni Alfred Oswald Kairamon johdolla lukui- 

 tiin eri kasviryhmiin. Viimemainittu suuntasi huomion myöskin tär- 

 keihin biologis-ekologisiin kysymyksiin, varsinkin Kuollan niemimaan 

 tutkimisen yhteydessä. Johan Axel Palménin johdolla voittivat suu- 

 ret maantieteelliset ja ekologistt kysymykset entistä enemmän jalan- 



6 



