1. XI. 1921. Sällskapets 100-årsdag. 97 



Tillika få vi meddela att vårt läroverk med tillstånd av Skolstyrel- 

 sen ur sina samlingar överlåter såsom gåva åt Sällskapet ett inhemskt 

 botaniskt exsiccat-verk, som hittills saknats i Botaniska museet. 

 På elevernas vid Svenska lyceum i Helsingfors vägnar. 



Pehr Lindholm Harald Nordberg Runar Johansson. 



Den af Svenska Lyceets elever framförda hälsningen emottogs 

 med lifliga applåder. 



Sedan dessa välönskningar framförts, meddelade Docenten Dr 

 H. F e d e r 1 e y, att till sekeldagen anländt adresser, hälsnings- 

 skrifvelser och telegram från 85 vetenskapliga samfund och institu- 

 tioner äfvensom från ett stort antal enskilda forskare i utlandet. 

 Det stora antalet gjorde det nödvändigt att uppskjuta hälsningar- 

 nas uppläsande till mötet den 3 november. För den uppmärk- 

 samhet utlandets lärda värld låtit komma Sällskapet till del 

 uttalade Dr Federley ett varmt tack. 



För de vid sekelfesten framförda välönskningarna frambar så 

 ordföranden Sällskapets tack i följande ord: 



Societas pro Fauna et Flora Fennica har på denna högtids- 

 dag haft glädjen få emottaga välönskningar från landets högskolor, 

 lärda och litterära samfund och institutioner, föreningar ja äfven 

 den lärda skolans ungdom, ur hvars krets Sällskapet skall fram- 

 gå föryngradt. Medvetet om välönskningarnas förpliktelse, med 

 blicken riktad mot den nya dagens arbete, frambär Societas pro 

 Fauna et Flora Fennica ett djupt kändt tack. 



Orkestern uppstämde Vårt land, och sekelfesten var afslutad. 



På aftonen kl. 9 e. m. samlades Sällskapets medlemmar med 

 damer, i allt ca 150 personer, i Societetshusets festsal. Represen- 

 terade voro alla generationer, bort till den, som för mer än 50 år 

 sedan trädde in i Sällskapet. Inbjudna voro Universitetets Kans- 

 ler och Rektor, Sällskapets Hedersledamöter, donatorer jämte 

 ett antal öfriga personer, hvilka på ett eller annat sätt främjat 

 Sällskapets verksamhet, samtliga med damer. 



Professor Fredr. Elfving talade till fosterlandet: 



I denna aftonstund för etthundra år sedan sutto några unga 

 studenter tillsamman i en anspråkslös studerkammare i Åbo — det 

 var då en okänd sed att sitta tillsamman ute. De hade icke ro att 

 gå hem hvar till sitt, deras sinnen voro alldeles upptagna af det som de 



7 



