1. XI. 1921. Sällskapets 100-årsdag. 99 



sorgliga försumpningen fortskrider. På samma sätt ha dolda krafter 

 uti folksjälen begynt sträfva att förstöra livad stort och vackert sek- 

 ler uppfört och göra allt jämnstruket, tarfligt. 



Hvad skola vi göra? Hvad skall en framtid säga om oss och vårt 

 verk? Hvilka äro de framtidstankar för hvilka fosterlandet skall 

 tacka oss? Det svaret ger först eftervärlden. För oss äldre ter sig 

 framtiden dunkel, men det är inom Er, I unge, som den ligger, om 

 ock än förborgad. Vi minnas alla den gamle Sigfrid Aronii ord då 

 han, efter att förgäfves hafva sökt i stjärnorna läsa Finlands öde, i 

 en blink ser det i ynglingens öga: 



Mitt land! I dina söners vakt, 

 i dina unga hjärtans makt, 

 har Herren all Din framtid lagt. 

 och där står Finlands öde. 

 Och manande ljuda för oss skaldens ord: 



Rätt framför makt, och framför rätten plikt, 

 och mer än plikt den kärlek som försakar, 

 den starka tro som öfvervinner världen, 

 den som har mod att dö och mod att lefva, 

 då intet synes värdt att lefva för. 

 Det folk som bar hvad detta folket bar, 

 står oförstörbart på vår a^ka kvar. 



Gud bevare fosterlandet. Vare det i denna stund vår stilla bön 

 till den Försyn som länkar världens öden. 



Öfverdirektören Professor A. K. Cajander talade till 

 Sällskapets traditioner (talet icke upptecknadt af talaren). 



Docenten U. Sa a las talade till Sällskapets medlemmar i 

 landsorten: 



Ölen saanut mieluisaksi tehtäväkseni lausua teidät tervetulleiksi 

 tähän yhteiseen muistojuhlaamme, johon olette saapuneet iloksemme 

 maamme kaikilta kulmilta, ainapa kaukaisilta Lapin perukoilta saakka. 



Te elätte tuolla maaseudulla tavallansa sangen yksinäisinä, erillään 

 luonnontutkijapiireistä. Siellä on työ monessa suhteessa paljon vai- 

 keampaa kuin täällä pääkaupungissa. Sieltä puuttuu vanhat, suuret 

 kokoelmat, sieltä puuttuu laboratooriot. sieltä puuttuu kunnolliset 

 kirjastot ja ennen munta — sieltä puuttuu tieteellinen ilmapiiri. 



Ei ole senvuoksi kumma jos siellä moni sellainenkin, joka ennen 

 on innolla luonnontieteitä harrastanut, vähitellen on väsähtänyt. — 

 Mutta sittenkin: huolimatta näistä puutteista, huolimatta näistä vai- 

 keuksista, on teitä ilahduttavan monta, jotka olette uskollisina pysy- 

 neet. Siitä saamme täällä pääkaupungissa yhtenään eläviä todistuk- 

 sia, — niinhyvin seuramme kokouksissa kuin nuiseoissa ja aikakaas- 



