3. XI. 1921. Suomalainen, Turdus merula. 111 



luonteenomainen laji, Pommerissa se ei ole harvinainen ja Bran- 

 denburgissa (esim. Berlinin tienoilla) se on yleinen (Hartert: »Die 

 Vögel der paläarktischen Fauna» I, s. 83). Lukuisat havainnot, 

 joita Saksassa on tehty n. 60:nä viime vuonna, osoittavat lajin 

 olevan levenemässä pohjoiseen päin. Aiemmin oli se nim. tun- 

 nettu vain Saksan lounaisosista, ollen esim. Frankfurtin (a. M.) 

 seuduilla yleinen. Voidaan olettaa, etta nyt Suomesta löydetty 

 yksilö oli myöskin noita levenemiseen taipuvaisia, se oli vain sat- 

 tumalta jostakin syystä tullut asettuneeksi kovin kauas varsi- 

 naiselta nykyiseltä levenemisrajalta. 



Ehdotan linnun suomenkieliseksi nimeksi »keltahempponen», 

 vastaava ruotsinkielistä nimitystä »gulhämpling». — Karppanen 

 on lahjoittanut löytönsä »Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyk- 

 sen» kokoelmiin. 



Lehtori E. W. Suomalainen: Mustarastas (Turdus 

 merula L.) pesinyt Pohjois=Savossa. Tiedot mustanrastaan pesi- 

 misestä Suomessa övat sangen vähäiset. Niinpä »Suomen Luu- 

 rankoisten» mukaan (siv. 79) on pesiä löydetty vain kahdesti, 

 nim. Nurmijärvellä 1893 ja Tammelassa 1894. Pesimisaikaan 

 un lisäksi lintuja nähty: »Haminalahdessa ja Puijolla kesällä 

 1852», muita epävarmempia mainitsematta. Näihin niukkoihin 

 tietoihin on hyvin tervetullut lisa kouluneuvos ja kansanopiston- 

 johtaja Hj. Mikanderin tekemä havainto Kuopion pitäjän 

 Koivumäeltä, jossa mustarastas huomattiin kesällä 1921. Seu- 

 raavat lainaukset hra Mikanderin kirjeestä lienevät paikal- 

 laan: »Mustarastas, jonka hyvin tunnen Soröstä, Tanskasta, 

 v:lta 1903, lauleli iltaisin ja aamuisin Koivumäen kansanopiston 

 puistossa koko alkukesän, vielä juhannuksena ja siitä vielä kol- 

 misen viikkoa eteenpäin. Ajelin takaa laulajaa, mutta en pääs- 

 syt niin lähelle etta varmasti olisin sen saanut nähdäkseni, kun 

 äkkiä huomasin naaraksen aivan ulkorakennuksen takana hätäi- 

 levän kissan läsnäoloa. Seurailin sitä sitten useampana päivänä 

 pensaikossa suon varrella, mutta en ollut niin tarmokas, etta 

 olisin löytänyt pesää. Vaan etta sillä oli pesä ja poikaset, siitä 

 olin varma. Lintu tiuskutteli äänellä, joka oli aivan kuin se 

 kimakka ääni, mikä syntyy taottaessa pajassa, ja perään tuli 



