136 Brenner, Atriplex- och Chenopodium-former. 3. XII. 1921. 



Icones XXIV p. 130. Utom genom sina små, tandade fruktfoder 

 karakteriseras växten särskildt genom tunna, icke mjöliga, 

 gröna och fullkomligt helbräddade blad, till formen triangulärt 

 äggrunda eller äggrunda eller äggrundt aflånga eller spjutlikt 

 lancettlika med tvär, rundad eller småningom afsmalnande vigg- 

 lik bas, med eller utan korta, spetsiga, rätt utstående, sällan 

 svagt framåtriktade basflikar, de nedra bladen bredare och rund- 

 spetsade, de öfversta smalare och mer smalspetsade, men stundom 

 påfallande likformiga på samma exemplar. Stammen är mycket 

 spenslig, stundom upprat, stundom upplöst i uppstigande grenar. 

 Fyndorten för denna form befinner sig på Brennebo i Ingå socken 

 af Nyland, där den ursprungliga suprasalina, ler- och sten- 

 hafsstranden genom påfyllning med hafstång, sand, lera och af 

 vågorna uppkastadt bottenslam, allt från samma strand, under 

 de senaste åren småningom höjts öfver sin tidigare nivå. 



I sällskap med Atriplex förekomma här Polygonum aviculare, 

 Galium palustre, Capsella bursa pastor is, Galeopsis bifida, Matri- 

 caria discoidea och inodora samt under alarna Melampyrum nemo- 

 rosum. 



Vid ofvannämnda genomgående af Universitetets inhemska 

 .4/n7?toc-samling fann jag ett för mig obekant Atriplex-namn, 

 A. oblongifolium W. Kit., hvilket jag i första ögonblicket sam- 

 manställde med ofvannämnda fynd, men dock snart fann vara 

 ett nyss infördt namn för en gammal bekant, nämligen T h. 

 S ae 1 a n s f. salina erecta och f. salina prostrata af A. patulum 

 i Herb. Musei Fenn., 1859, eller f. halophila med f. erecta och 

 f. procumbens i H. M. F., 1889. jämte några A. patulum-exemplar 

 från Hvita hafvets väst- och nordkuster. 



Enligt uppgifter i den floristiska litteraturen har det emeller- 

 tid framgått, att A. oblongifolium W. & Kit. förekommer på 

 jordvallar, vägar, torra kullar, vägkanter, åkrar, grusplatser, 

 vinberg och steniga branter och från det Pontiska floiaområdet, 

 där den uppgifves vara allmän, med småningom aftagande 

 frekvens sträcker sig genom Ungern, Balkanhalfön, Friaul i 

 nordöstra Italien, öfra och nedra Österrike, Mähren, Böhmen, 

 Sachsen och Thuringen norr om Bayern 1 ända till Basel, Rhein- 



1 Såsom adventiv anträffad i Munchen och i trakten af Niirnberg. 



