7. II. 1920. Montell, Gränserna för Malla naturskyddsområde. 69 



var bekvämast att komma öfver fjället. Utanför gränslinjen 

 befunno sig äfven Mallas, på dess sydsida befintliga högsta 

 klippbrant med boplats för jaktfalken (Falco rusticolus) och 

 traktens enda perenna snödrifva, i hvars närhet utbreder 

 sig en ovanligt vidsträckt snölägemark med en massa för 

 sådana lokaler typiska växtassociationer af delvis stort in- 

 tresse samt ett synnerligen vackert vattenfall, som bildas 

 där smältvattnet från ofvannämnda väldiga snödrifva störtar 

 ned för den höga, lodrätt stupande fjällbranten. 



Då emellertid äfven fjällets norra och västra delar fler- 

 städes bjuda på vackra partier och sällsynta växtassocia- 

 tioner, af hvilka flera, i synnerhet på fjällets norra sida, 

 under senaste sommar och naturligtvis äfven tidigare blifvit 

 illa åtgångna af renar, kom jag efter moget öfvervägande 

 till det resultat, att enda sättet att effektivt skydda de vik- 

 tigaste delarna var att draga den nya gränsen så, att nästan 

 hela Malla kom innanför densamma. I stället afskilde jag 

 en rätt vidsträckt del af låglandet nedanför fjällets sydsida, 

 som saknar större intresse, men låg innanför den tidigare 

 utstakade gränsen. Det fredade området blef nu något 

 större än 15 kvadratkilometer, hvilket dock knappast har 

 någon betydelse. 



Den nya gränsen utgår liksom den gamla från Siilas- 

 lahti — Kilpisjaurs nordöstra vik — längs Siilasjokk och Sii- 

 lasjaurs västra strand till denna sjös norra ända, därifrån 

 en rät linje är upphuggen genom björkskogen till Mallas 

 norra ända. Härifrån följer gränsen den fjällbäck, som fly- 

 ter genom dalen mellan Malla och fjället Raasa till Mallas 

 västra ända, därifrån en rät linje är dragen nästan rakt åt 

 söder till stranden af Kilpisjaur. Den nya gränsen är öfver- 

 allt, äfven där den ej följer vattendragen, så tydlig, att lap- 

 parna ingenstädes kunna taga miste om den, hvilket natur- 

 ligtvis i hög grad kommer att underlätta bevakandet. 



I sammanhang härmed får jag meddela att den uppgift, 

 som varit synlig i tidningspressen, att naturskyddsområdet 

 å Malla sommaren 1919 ostraffadt fått vara en tummelplats 

 för lapparnas renar och att vegetationen därstädes till stor 



