6. III. 1920. W. Brenner. — Hellen. 83 



Huskvarna gästgiveri å Baggård mark en medelstor hallon- 

 buske, vars samtliga fruktifikativa skott voro omvandlade 

 till hängeliknande bildningar. Blomaxeln var abnormt för- 

 längd och uppbar en massa fina, syllika, vitludna blad. I 

 allt övrigt var busken fullt normalt utvecklad. Ståndorten 

 var en dikeskant ovanom en åker, och omedelbart invid 

 förekommo talrika hallonbuskar av vanligt utseende med 

 mogna frukter. I Ascherson u. Graebner, Synopsis 

 der Mitteleuropäischen Flora, finnes formen omnämnd som 

 m. phyllanthus Lange eller f. strobilaceus Focke. Det heter 

 sid. 445: „Bluthenstand reich verzweigt, statt der Bliithen 

 kurze quastähnliche, dicht mit schuppenartige Hochblättern 

 bedeckte Zweige tragend. Selten, aber an verschiedenen 

 Orten in völlig ubereinstimmender Gestalt." I samlingarna 

 finnes en liknande form av Rubus idaeus L. *simplicifolius 

 Bl., tagen av Hans Hollméni Lojo 1886. 



Amanuens W. Hellen redogjorde för en av honom 

 företagen bearbetning av det på entomologiska museet be- 

 fintliga obestämda materialet av Carabicider från Finland, 

 varjämte en revision företagits av den tidigare uppställda 

 samlingen av till nämnda familj hörande former. Som re- 

 sultat framhölls bl. a., det arterna Pelophila ochotica Sahlb. 

 och Harpalus nigritarsis J. Sahlb. vore att betrakta endast 

 som varieteter av resp. P. borealis Payk. och H. latus L., 

 vidare att de förmenta arterna Bembidium lapponicum 

 Thoms., Amarä curvicrus Thoms. och Pseudophonus grisens 

 Panz. blivit oriktigt bestämda, i själva verket tillhörande 

 resp. Bemb. velox var. Guntheri Seid., Amara ovata Fabr. 

 och Ps. pubescens Fabr. Vidare var ett antal arter att ut- 

 mönstra ur faunan, dels några som insamlats vid Svir utan- 

 för det naturhistoriska områdets gränser, dels ett par andra, 

 vilka i anseende till sin sydliga utbredning i Europa med 

 skäl torde kunna betraktas som dubiösa. Artantalet av i 

 Finland förekommande carabicider (inkl. cicindelider), år 

 1900 uppskattat till 247, utgjorde, oaktat sedan nämnda år 

 tillkommit 11 arter, i detta nu endast 229. Bland dessa 

 hade av föredragaren urskilts ett femtiotal varieteter och 



