10. IV. 1920. Kyyhkynen, Matkakertomus kesältä 1919. 97 



puuttunut Savon kasviston tavallisempia edustajia. Erigeron 

 droebachensis, Thalictrum flavum, Campanula glomerata ja 

 Carex Oederi olivat mielestäni huomattavimmat. 



Petkellahden seutu, edellisestä noin 3 km Juukaan päin, 

 oli jo monessa suhteessa paljon rikkaampaa ja rehevämpää. 

 Täältä löytyi jo usempia lehtokasveja, m. m. Viola mirabi- 

 lis, V. nmbrosa, Daphne, Actaea, Lonicera xylosteum ja Vi- 

 barnum sekä suuri joukko huomattavampia ketokasveja, 

 niinkuin Alchemilla acutangula, Leontodon hispidus, Picris, 

 Oentiana lingulata, Centaurea jacea (pc), Listera ovata ja 

 Gymnadenia sekä alueellemme uusi: Botrychium boreale. 

 Noroilla ja letoilla oli useampia niille tyypillisiä lajeja niin- 

 kuin Phragmites, Selaginella, Eriophorum latifolium, Carex 

 flava ja Rhamnus y. m. — Näitä samoja lajeja näkyi sitten 

 tienvarsilla missa niukemmin missa hyvinkin runsaasti Si- 

 vakkavaaraan asti, n. 7 — 8 km Luikonlahdesta Juukaan 

 päin. Dianthus deltoides'km seurasi uskollisesti sinne saakka. 

 Mutta sitten tuli kasviilisuudessa joks. jyrkkä muutos. Västa 

 Niinivaaran tienoilla oli rehevämpää, joskaan ei sielläkään 

 enää entisen veroista, muualla kuin Louhilammen maantien- 

 puoleisessa päässä. Outoväriset kalliot vetivät siellä suu- 

 rimman huomion puoleensa. Asplenium viride, Lychnis vi- 

 scaria ja Sedum telephium olivat tavattavissa kaikkialla, mo- 

 nella kalliolla; Woodsia hyperborea, Sagina nodosa, Cera- 

 stium alpinum ja Polygonatum officinale olivat harvinaisempia 

 ja rajoitetummalla alalla kasvavia. Löytyipä pari lajia, jotka 

 olivat uusiakin, kuten Dianthus superbus (pcc) ja Asplenium 

 adulterinum, edellinen uutuus Sb:lle ja jälkimäinen koko 

 maalle; molemmat Kotilaisen ansiosta. 



Seutu täältä Juuan Halivaaraan oli enimmäkseen yksi- 

 toikkoista salomaata. Mypochoeris maculata, Aspidium dila- 

 tatum ja A. cristatum (Niinivaaran 1.) olivat huomattavimpia 

 „tienviittoja"; niitäkin vain jossakin paikassa. — Halivaara 

 on varsin korkeaa vaaramaisemaa. Sen rinteet övat monin 

 paikoin huomattavan reheviä. Lehtokasveja on niillä niukasti 

 (Carex digitata, Epilobium montanum, Tilia, Daphne), mutta 

 lettolajeja sitä enemmän: Carex flava moninp. runs., Erioph. 



7 



