100 Kyyhkynen, Matkakertomus kesältä 1919. 10. IV. 1920. 



Carex flava'a. Mutta siihen nekin loppuivat. Edellisen 

 kasvupaikka tunnettiin vielä parin peninkulman päässä poh- 

 joisempana. Matricaria discoidea'a. oli matkallani vielä noin 

 8 km päässä Saarimäestä pohjoiseen, mutta sitten sekin 

 loppui, ilmestyäkseen uudelleen västa Sotkamossa, Suomen- 

 selän salon pohjoispuolella. Yhden mökin heinäpellolla näin 

 kummakseni 1 yksilön Gymnadenia conopeäa ja eräällä 

 saniaisrinteellä seuraavia: Onoclea cpp, Oxalis pc, Epilo- 

 bium montanum, Stellaria longifolia, Galium triflorum, Paris 

 ja Milium effusum. Se oli todellinen keidas näillä saloilla. 

 Parilla-kolmella liejukkosuolla tapasin salomatkallani myös 

 Malaxis paludosa'a, Juncus stygius'ta, Carex laxa'a ja Lyco- 

 podium inundatum' ia, eräällä Rautavaaran vaaralla Taraxa- 

 cum galeatum'ia ja Hieracium *karelorum'ia. (täta 2 paik., 

 toisessa cp) ja eräässä järvessä Nymphaea tetragona'a. 

 Siinäpä saloseudun merkillisyydet. Veronica verntfa näin 

 myös parissa paikassa, omituista kyllä. Nurmimäen tienoot 

 Sotkamon puolella olivat rehevimmät. Siellä oli eräällä 

 kalliolla Asplenium viride"åkin ja läh. suolla Erioph. latifo- 

 lium'[a ja itse mäellä Carex flava'a. 



Kuljettuani halki Suomenselän saloseudun jatkoin mat- 

 kaani kievarikyydillä Sotkamon kirkonkylään ja sieltä lai- 

 valla Ontojoen suulle, Kuhmon rajalla. Se seutu oli — 

 saven ansiosta — aika rehevää. Mutta saloseutu siitä poh- 

 joiseen jokseenkin karua. Siellä täällä näin aina jonkin 

 huomattavammankin lajin (Pimpinella, Calamagr. arundina- 

 cea, Veronica officinalis ja V. verna). Tarkoitukseni oli päästä 

 sille vuolukivijuotille, joka Kellojärven keskipaikoilta jatkuu 

 Kuhmoniemen pohjoisrajan yli Hyrynsalmelle ja sieltä Suo- 

 mussalmen etelärajalle. Näiden kallioiden kasvillisuus oli 

 omituista siitä, etta niillä järjestään jokaisella kasvoivat As- 

 plenium viride, Cerastium alpinum ja Lychnis alpina missa 

 mitenkin runsaina, mutta muu kasvillisuus oli hyvin taval- 

 lista ja sekin sangen niukkaa. Kuivajärven pohjoispäässä 

 loppuvat varsinaiset korkeat vuolukivikalliot ja jatkuvat 

 sitten matalampina enemmän metabasiittien luontoisina. Sitä 

 mukaa muuttuu kasvillisuuskin enemmän kalkkiseutujen 



