124 Hellen, Coleopterologiska meddelanden. 8. V. 1920. 



nya art har hos oss tidigast anmärkts av borgmästare H. 

 Söderman, som i Nystad funnit ett exemplar. Vid en 

 granskning av de såsom A. frontalis L. i den inhemska 

 samlingen uppbevarade exemplaren upptäckte jag yttermera 

 tvenne exemplar av pulicaria, det ena taget i Karislojo av 

 prof. J. Sahlberg, det andra i Tvärminne av mag. E. 

 Lindqvist. Arten är för övrigt utbredd över södra och 

 mellersta Europa, där den förekommer tämligen allmänt. — 

 A. pulicaria låter sig svårligen med tillhjälp av de i hand- 

 böckerna anförda färgkaraktärerna åtskiljas från frontalis. 

 Emellertid finnas goda morfologiska olikheter, bland vilka 

 särskilt må framhållas antennernas och farsernas byggnad. 

 Hos pulicaria äro antennerna kortare, tredje antennleden 

 betydligt längre än den fjärde, baktarsernas två första leder 

 jämntjocka, tämligen cylindriska, och kroppslängden 2.5 — 3 

 mm. Hos frontalis äro antennerna märkbart längre och 

 tredje antennleden lika lång som den fjärde, baktarsernas 

 leder äro mot spetsen tydligt förtjockade, och kroppsläng- 

 den är 3 — 4.5 mm. 



4. Anaspis brunnipes Muls. Av denna för Nordeuropa 

 nya art har borgmästare H. Söderman tillvaratagit ett 

 exemplar i Nystad. Arten är tidigare känd från Alperna, 

 Österrike, Frankrike och Tyskland. 



5. Apion stolidum Germ. Denna hos oss tidigare med 

 confluens Kirby sammanblandade art blev av prof. J. Sahl- 

 berg år 1918 åtskild vid en revision av Universitetets 

 material av inhemska curculionider. Arten har tidigare an- 

 setts utgöra en varietet av confluens, men den kända apio- 

 nidforskaren H. W agn er har nyligen framhållit, att här 

 är fråga om tvenne väl skilda, om ock närastående arter. 

 Den viktigaste åtskiljande karaktären ligger i byggnaden av 

 pannfårorna, vilka hos confluens äro långa och parallella, 

 hos stolidum korta, bakåt konvergerande, tills de förena 

 sig i en mer eller mindre tydlig grop. Bägge arterna hava 

 såvitt känt ungefär samma utbredning i södra och mel- 

 lersta Europa. I Sverige äro de funna nordligast vid Stock- 

 holm. Hos oss synes stolidum vara den vanligare arten. 



