8. V. 1920. Korvenkontio. — M. Brenner. 131 



Uber die Lebensweise dieser Art in Finnland ist nichts 

 näheres bekannt. Die Exemplare aus Wiborg sind nach 

 der Etikette auf sumpfigem Terrain (Karhusuo), das von 

 Kontiolahti nach einer freundlichen Mitteilung von Frau 

 Rikkonen am Grabenrand eines humusreichen Lehm- 

 ackers, nicht weit vom Waldrande, gefangen worden. In 

 Mittel-Europa bewohnt die Art, die Fel dm aus der Deut- 

 schen, sowohl nassere wie trockenere offene Felder und 

 fiigt besonders während ihrer periodisch eintretenden Mas- 

 senvermehrung sowohl dem Getreide als auch verschiedenen 

 anderen Kulturen grossen Schaden zu. 



Litteratur: Bernhard Altum, Die Säugethiere des Mun- 

 sterlandes, 1867; J. H. B 1 a s i u s, Naturgeschichte der Säu- 

 gethiere Deutschlands, 1857; R. C o 1 1 e t, Norges Pattedyr, 1911 

 — 12; K. Greve, Säugetiere Kur-, Liv-, Estlands, 1 909; E. Lönn- 

 berg, Sveriges ryggradsdjur, I Däggdjuren, 1914; Otto 

 Schmiedeknecht, Die Wirbeltiere Europa's, 1 906; E.-L. 

 Trouessart, Mammiféres d'Europe, 1910; Herluf Winge, 

 Danmarks fauna, Pattedyr, 1908. 



Rektor M. Brenner: Vårförebud och vårens först- 

 lingar i Ingå sockens kusttrakt. 



I följd av den i Helsingfors rådande livsmedelsbristen 

 tvungen att under höst-, vinter- och vårsäsongen 1918— 

 1919 uppehålla mig på landet på Ingå sockens fastlandskust, 

 blev jag i tillfälle att taga närmare kännedom av ej mindre 

 företeelserna i naturen än av traktens förut okända vår- 

 flora. 



Den första signalen till att det led mot slutet med vin- 

 tern gavs av skogarnas trumslagare spillkråkan, eller kanske 

 rättare sagt spelkråkan, igenom det om trumvirvlar påmin- 

 nande, efter trummans beskaffenhet dovt knorrande eller 

 klangfullare läte den med sin näbb framkallar. Följde så 

 dess och dess anförvanters, större hackspettens, locktoner, 

 genom en mjukare, nästan flöjtlik klang skilda från det på 

 sommaren vanliga skarpa och gälla skriet. 



