134 M. Brenner, Vårförebud i Ingå sockens kusttrakt. 8. V. 1920. 



Ännu högre upp i den på samma sydostsluttning be- 

 lägna, av björk, gran och tall bestående, tämligen täta 

 blandskogen anträffades den 11 maj i en glesare glänta 

 bland smärre klippstycken och några stånd av Melica nutans 

 ett tiotal stora lång- och bredbladiga tuvor av ännu icke 

 blommande Hierochloa australis. Detta i södra Finland med 

 öarna Valamo och Högland överhuvudtaget sällsynta, men 

 på Åland liksom i Sverige icke förekommande gräs företer 

 med avseende å sina vippgrenars småaxskaft en anmärk- 

 ningsvärd föränderlighet, i det den i floristiska handböcker 

 vanligen som ett artkännetecken anförda hårigheten vid 

 småaxets bas stundom saknas. Denna hårighet är över- 

 huvudtaget svår att observera. Endast undantagsvis finner 

 man spridda utstående hår, även på något avstånd från 

 småaxet, men detta icke ens på alla grenar av samma 

 vippa. Vanligen förefalla grenarna att vara glatta överallt. 

 Vid starkare belysning och förstoring upptäcker man dock 

 stundom vid småaxets bas ett svagt ludd likt en uppsvälld 

 knöl av axskaftet. Men även detta kan saknas, då det 

 glatta, jämntjocka skaftet liksom hos H. borealis omedelbart 

 övergår i småaxet. För att kunna tjäna som artkännetec- 

 ken är sålunda denna hårbildning alltför inkonstant och 

 varierande. Men oberoende härav är arten likväl genom 

 sina blomborst och sitt växtsätt med tätt tuvade, spensliga 

 strån och talrika, höga, lång- och bredbladiga rotskott väl 

 skild och lätt igenkänd. Redan på avstånd sedd, liknar 

 den genom sina lång- och bredbladiga tuvor mera en bred- 

 bladig steril Calamagrostis, än den med spridda strån upp- 

 trädande M. borealis. Även med avseende å ståndorten för- 

 håller den sig olika, i det den föredrager skogsmark, helst 

 lundartad blandskog, medan ti. borealis förekommer på 

 öppnare mark, såsom stränder och fuktig gräsmark. Då 

 vid närmare undersökning de ovannämnda tuvorna visade 

 sig med avseende å smågrenskaftens brist på hårighet av- 

 vika från gängse beskrivningar av arten, har jag funnit skäl 

 vara att beteckna denna varietet, som enligt exemplar i 

 Universitetets botaniska museum även på andra orter i 



