216 Montell, Trisetum subalpestre. 13. V. 1920. 



vis breda, 1.5—3.5 mm, platta med täta scabritier öfver 

 hela ytan och i kanten samt dessutom ofta långa mjuka 

 hår på hvardera sidan och i kanten. Sällan öfver 6 cm 

 långa. Korta i förhållande till bredden. — Skottblad i re- 

 geln kortare än hos Tr. subalpestre, mer grågröna. Hårig- 

 het som hos stråbladen. — Vippa oftast tät, axlikt samman- 

 dragen, 1—3 cm lång, med mycket korta, håriga och sträfva 

 grenar, hvilka i regeln bära blott 1—2 småax (f. depau- 

 perata Neum. har glesare vippa, men öfverensstämmer i allt 

 öfrigt med hufvudformen). — Småax c. 4.5 mm långa, i all- 

 mänhet mörkare än hos Tr. subalpestre. — Inre tomfjäll 

 3.5—4 mm långt, det yttre c. 3 mm, bägge bredare och 

 trubbigare än hos Tr. subalpestre. Skillnaden i längd mel- 

 lan tomfjällen något mindre än hos denna. — Blomfjäll 

 3—4 mm långt, bredare och trubbigare än hos Tr. subal- 

 pestre. — Borst ungefär af blomfjällets längd eller något 

 kortare än detta, fäst närmare spetsen än hos Tr. subalpestre. 

 — Ståndarknappar 1 7 2 gång så långa som breda, mör- 

 kare, ofta violetta. 



Vid undersökningen har jag haft till förfogande talrika 

 exemplar från flera olika lokaler. De odlingsförsök jag 

 företagit i min trädgård i Muonio hafva ådagalagt, att bägge 

 arterna till sina karaktärer äro konstanta. 



Trisetum subalpestre växer på ängsmark inom björk- 

 regionen och öfre barrskogsregionen, men saknas i fjällen. 

 Tr. spicatum däremot är en verklig fjällväxt, som företrä- 

 desvis förekommer på öppen, grusig mark på sjö- och 

 bäckstränder, raviner o. dyl. ställen. 



Det är litet svårt att fatta, hvarför Lindberg, som upp- 

 höjt t. ex. Eriophorum Scheuchzeri f. media Ands. och f. ru- 

 fescens Ands. till art (E. intercedens Lbg f.), vill degradera 

 Trisetum subalpestre till varietet, då denna minst lika väl är 

 skild från sina närmaste släktingar som de förra från sina. 



