7. V. 1910. E. Reuter, Om Rissoa parva Da Costa på finska fastlandet. 113 



kulturföreningens laboratorium och af oss båda gemensamt 

 granskats. Detta sistnämnda prof innehöll alla de snäckar- 

 ter, hvilka af doktor Bremer iakttagits i det af honom 

 undersökta, kvantitativt vida rikligare materialet. I nämnda 

 aflagring konstaterades förekomsten af följande mollusker 

 (måtten angifna af doktor Bremer). 



Cardium edule L., synnerligen talrik. Det största hela 

 skalet var 24 mm långt och 19 mm bredt. Skalen voro 

 särdeles väl bibehållna, icke anfrätta. 



Tellina baltica L. Af denna art anträffades endast några 

 skal; det största mätte 11 mm i längd och 7,5 mm i bredd. 



Mytilus edulis L. Något helt skal eller skalfragment 

 iakttogs icke, men artens förekomst antyddes genom den 

 violetta färgen hos skalgruset; vid mikroskopisk undersök- 

 ning konstaterades dessutom närvaron af talrika, för denna 

 art karaktäristiska kalknålar. 



Littorina rudis Mat. Omkring femtio exemplar anträffade. 

 Det största var 5,5 mm långt och 5 mm tjockt, de öfriga 

 från hälften så stora till alldeles unga individer. Ett antal 

 exemplar har välvilligt granskats af doktor A. Luther. 



Hydrobia ulvae Penn. Synnerligen talrik, flera tusental 

 exemplar anträffade. Bildar jämte' Cardium edule den hufvud- 

 sakliga beståndsdelen af skalaflagringen. 



Rissoa parva Da Costa. Af denna art hafva inalles 40 

 exemplar tilvaratagits. Doktor Bremer meddelar emeller- 

 tid, att antagligen åtskilliga individer af densamma undgått 

 honom, emedan han fäste sig vid den först efter det en 

 afsevärd kvantitet af skalgruset redan hade granskats. I det 

 i Helsingfors undersökta profvet anträffades ett exemplar, 

 säkert tillhörande ifrågavarande art, hvarjämte några få nötta 

 skal iakttogos, hvilkas identitet icke med full säkerhet kunde 

 konstateras. Jag har varit i tillfälle att undersöka ett antal 

 af de bäst bibehållna /?/ssoa-skalen, bland dem ett par särde- 

 les vackra exemplar, och därvid funnit, att de öfverensstämma 

 med beskrifningen af Rissoa parva Da Costa och icke kunna 

 hänföras till membranacea Adams. Detta var ju för öfrigt 

 att vänta, enär den på Åland af De Ge er (Om förekomsten 



8 



