13. V. 1910. Ordförandens årsberättelse. 133 



grupper af medlemmar toge bestämda uppgifter att bearbe- 

 tas med gemensamma krafter. Detta kan komma till stånd 

 redan om någon enda utarbetar arbetsplanerna och lyckas 

 få andra att deltaga. Men i sådant fall blir det hela åt- 

 minstone någon tid alltför mycket beroende af dennes lifs- 

 kraft och uthållighet, och dessutom danas arbetet då efter 

 allenast hans personliga läggning. Bli däremot dylika ini- 

 tiativ talrika samt stödja hvarandra, och arbeta de sig efter 

 hand fram spontant, så bli de ett verkligt uttryck för Säll- 

 skapets själfständiga lif, för samlifvet inom detsamma. Det 

 lider intet tvifvel, att resultaten då skola bli mångfaldt ri- 

 kare och arbetet vida mera uthållande, de yttre omständig- 

 heterna må gestalta sig hurudana som helst. 



Fordomdags, då samlifvet hos oss ej ännu var så ut- 

 veckladt och antagit så olikartade och bestämda former, 

 som nutilldags, var Sällskapet för Finsk Zoologi och Botanik, 

 som ju är vårt lands allra äldsta vetenskapliga samfund, ett 

 slags attraktionspunkt för det både nyttiga ock nöjsamma. 

 Man var på intet sätt nogräknad med betingelserna för in- 

 trädet i Sällskapet; dess stiftares gladlynta och skämtsamma 

 tal på årsdagen vid de trefliga lag, som då ägde rum, för- 

 orsakade, att ett stort antal personer önskade inträda äfven 

 om de aldrig arbetade för vår naturalhistoria, förutom ge- 

 nom att erlägga inträdesafgiften. Det är själfklart, att denna 

 kontingent af medlemmar dock efter hand uteblef, och att 

 den numera är en i ordets egentliga mening bortdöende 

 stam. Blott få af dem, som hade sin lifsuppgift på annat 

 håll, förblefvo verksamma medlemmar. Landets läkare och 

 medlemmar af dess prästerskap utgjorde Sällskapets lands- 

 ortsupplaga, som höll ögonen öppna, då något rart anträf- 

 fades i trakten. Kännedomen om våra högre djur och växter 

 var nog så spridd, om också bestämningarna ej kunde mä- 

 tas med nutidens måttstock. Nu däremot hinner det unga 

 läkareämnet knappast lägga sig vinn om dessa studier, och 

 för de allra flesta själasörjare utestänga andra tankar nuti- 

 dens syn på naturen och dess produkter. I regeln är det 

 därför unga studenter, som vinna inträde, och man begär 



