136 Ordförandens årsberättelse. 13. V. 1910. 



Någon fröjd, någon uppmuntran till forskning får den förre 

 icke, och den senare blir utestängd från naturen genom den 

 påtryckning, som de andra ämnena utöfva. 



Villigt skall erkännas, att glänsande undantag finnas, 

 men dessa hindra icke, att man måste anse de rådande för- 

 hållandena vara abnorma och kräfva grundlig och snabb 

 rättelse. Vår naturvetenskapliga samtid har rätt att fordra 

 en förändring. Främst bör undervisningen i naturalhistoria 

 och geografi å landets läroverk utsträckas till högsta klass 

 och öfver hufvud göras mera lefvande. Somrarna böra del- 

 vis utnyttjas för ferievandringar under lärarenas ledning ute 

 i omnejden. Läroverksmuseerna kunna därunder tillökas 

 genom allas samverkan. Lärarena böra få mera tillfälle att 

 upprätthålla och föröka sina egna kunskaper samt att själfva 

 deltaga i forskning. 



Den samhörighet mellan hufvudstadsbor och landsorts- 

 lärare, som kan uppstå genom att båda bedrifva vetenskap- 

 lig forskning, skulle säkerligen bidraga att upprätthålla ung- 

 domskraften och skulle afkasta forskningsprodukter till publi- 

 kation. Vi skulle oftare än nuförtiden få besök af våra 

 vänner landsortsforskarena, oftare få höra om deras arbe- 

 ten. Våra publikationer skulle få bidrag af ett större tal 

 vuxna krafter, till fromma för kännedomen af vår fauna och 

 flora. De besökande skulle sannolikt hemföra förnyad ar- 

 betslust och nya synpunkter. De skulle måhända deltaga i 

 framtida feriekurser rörande sådana delar af naturkunskap, 

 som icke studerades under deras ungdomsår. Kort om godt, 

 en större samkänsla emellan Sällskapets härvarande med- 

 lemmar och dem i landsorten skulle verka lif vande; en ar- 

 betsfördelning kunde anordnas under lifligare samverkan 

 för sådana frågors bearbetning, som endast härigenom kunna 

 bringas närmare sin lösning. 



Jag tror, att frågan om en ökad lifaktighet i denna 

 riktning väsentligen skall bero af en reform i naturalhisto- 

 riens ställning i våra läroverk. Men tillika tror jag, att allt 

 blir sådant det är, eller kanske obetydligt förändradt, så 

 länge icke en egen vetenskapligt och pedagogiskt kompetent 



