166 Schulman. — Luther. 13. V. 1910. 



Viktigast af allt är dock att snart från de östra delarna 

 af vårt naturhistoriska område (ryska Karelen och Kola- 

 halfön) få konserveradt undersökningsmaterial af ren, ty det 

 är hart när, att härstädes upprepas samma sorgliga skåde- 

 spel som i Sverige, öfver hvilket professor E. Lönnberg 

 klagar i sin uppsats „Om Renarne och deras Lefnadsvanor", 

 Uppsala 1909. Han säger p. 164, att den vilda „skogsrenen" 

 blifvit helt och hållet utrotad i Sverige, och tillägger, att i 

 svenska museer icke finnes material för klargörandet af frågan 

 om de tama fjäll- och skogsrenarnes inbördes rasförhållan- 

 den. Om nu, såsom professor Lönnberg anser, den finska 

 skogsrenen bör betraktas som en geografisk lokalvarietet, 

 Rangifer tarandus fennicus Lönnberg, skild från den skandi- 

 naviska fjällrenen, den typiska Rangifer tarandus L., såväl 

 genom biologiska som morfologiska karaktärer, så vinner 

 intresset för detta i utdöende stadda djur ökad betydelse. 



Lektor Hj. Schulman förevisade vidare ett uppstoppadt 

 exemplar af skogslemmeln, Myodes schisticolor Lilljeborg, 

 taget i utmattadt tillstånd simmande i Höytämäinen sjö i 

 Lempäälä socken inom Tavastehus län den 23 april denna 

 vår 1910 af skogvakten Riittiö. 



Detta djur har veterligen icke förr tillvaratagits i nej- 

 derna omkring Tammerfors. 



I anledning af doktor Schulinans föredrag om vild- 

 renen gjordes följande meddelanden om förekomsten af 

 detta djur: 



Docent A. Luther anförde, att en vildren den 19 de- 

 cember 1909 fällts i Suojärvi och att skallen af detta exem- 

 plar nu befinner sig i Zoologiska museet. Docent Luther 

 understödde därjämte det af lektor Schulman väckta för- 

 slaget om att Sällskapet till vederbörlig ort skulle ingå med 

 framställning om vildrenens totala fredande i vårt land, då 

 den i annat fall med säkerhet kommer att utrotas, om detta 

 icke redan skett. Sällskapet beslöt hänskjuta förslaget till 

 bestyreisens beredning. 



