101 



så. vidsträckt som möjligt söka betrakta en viss fråga från 

 alla sidor. Vi måste derför med bestämdhet afvisa förebrå- 

 elsen att våra Notiser skulle bli allt mindre rent nationela. 

 Orsaken till det allt mera omfattande innehållet i våra pu- 

 blikationer ligger implicite i vetenska})en sjelf och dess nu- 

 varande utveckling, ty riktningen derrinom blir till dess egen 

 båtnad och mensklighetens sanna väl allt mera kosmopoli- 

 tisk, så att på samma gång vi ville motarbeta denna rikt- 

 ning, skulle vi blott skada oss sjelfva och dessutom otvif- 

 velaktigt simma mot strömmen, d. v. s. arbeta förgäfves. 

 Vetenskapens devis är virihus iinitis och tillhör sålunda icke 

 nåo-ot visst folk utan menskligheteu i dess totalitet. Endast 

 hon kan så småningom förbrödra folken och återställa enig- 

 heten mellan de söndrade och sammansatta individer som 

 kallas nationer. Dessa börja äfven allt mera inse sanningen 

 häraf. tack vare vetenskapens ofantliga framsteg och den 

 internationela samfärdselns jättelika tillväxt under senaste 

 decennier, i det hvarje den minsta olycka som träffar ett folk 

 ej till sina \'erkningar inskränker sig inom en viss liten be- 

 gränsad Häck, utan måste obehagligt beröra något ellei nå- 

 gra, ja stundom alla öfriga; alldeles såsom de vågor, hvilka 

 ujtpkomma under en storm vid de vestindiska öarne, utan 

 afbrott fortsätta sitt långsamma tåg öfver atlanten, ända tills 

 de stöta mot Afrikas eller Vesteuropas kuster ja ända upp 

 mot det bergiga Norges och S])itsbergens stränder och först 

 der mista sin kraft och dö bort. 



Ingen må dock af det nu sagda draga den slutsats att 

 en dylik kosmopolitisk riktning skulle undantränga eller 

 böra förminska det nationela i vårt arbete, detta är i san- 

 ning alls icke fallet, utan tvärtom. Ty den innersta och ur- 

 sj)i-ungliga kärnan för alla våra sträfvanden måste nödvän- 

 digt allt framyent förblifva utredande af de naturalhistoriska 

 data vi påträtfa i eget land. Oss tillkommer det att i första 

 hand bearbeta den finska faunan och floran, men kunna och 

 böra vi under detta arbete ej af ensidighet, vare sig i ve- 

 tenskapligt eller så kalladt nationelt hänseende, tillsluta våra 

 ögon föl- analoga och upplysande företeelser, blott emedan 



