Mötet den 4 oktober 1913. • 



Till höstens första möte hälsade ordföranden de när- 

 varande välkomna, tillika erinrande om tvenne betydelsefulla 

 dödsfall. 



Nyligen hyllad som 90-årig hade Sällskapets heders- 

 ledamot, arkiater Otto Edvard August Hjelt, den 

 13 juni af slutat sitt långa och verksamma lif; vid grafven 

 hade professor J. Sahlberg nedlagt en krans och uttalat 

 Sällskapets vördnad för den bortgångne. 



F^rån ett framgångsfullt och ihärdigt arbete hade den 

 2 september professor emeritus Odo Morann al Reu- 

 ter bortryckts; vid hans grafläggning i Abo hade ordfö- 

 randen och sekreteraren å Sällskapets vägnar framfört en 

 krans och den förre därvid yttrat: „ Budskapet, att döden 

 skördat Odo Morannal Reuter, kom icke oväntadt för 

 dem, som under senare år sett huru han kämpat mot ohälsa, 

 i förhoppning att ännu hinna verka som forskare och för- 

 fattare. Men budskapet kom dock oväntadt för många, 

 emedan han under sjukdomen lyckats fullborda, hvad bättre 

 lottade icke skulle mäktat utföra. Man hoppades redan, att 

 ännu några skördar skulle hinna mogna för att af honom 

 inbärgas. Hoppet grundades på hans utomordentliga arbets- 

 förmåga och hans uthålliga arbetsglädje, trots bräckt hälsa. 

 När hans blick ej mera nådde själfva naturföremålen, som 

 han hela lifvet igenom studerat, vände den sig mot djupare 

 frågor, till mera invecklade biologiska företeelser, djurens 

 blodsförvantskap, deras själsförmögenheter och dessas ut- 

 vecklinf^sstadier. Här återstod honom ännu att gifva gestalt 



