6. XII. 1913. 



Saolas, Suomen kaarnakuoriaiset. 



77 



Elää pystyissä kuusissa kuivan, kovan kaarnan alla. Joks. ylei- 

 nen Lapissa aina kuusen pohjoisrajaan saakka, varsinkin tunturien rin- 

 teillä. Harvinaisempi Keski- ja Etelä-Suomessa, missa sitä on tavattu 

 siellä täällä. 



6. pilosus Ratzeb. 



6. Dendrodonus Erichson. 



Suurin kaarnakuoriainen. Mustanruskea, hyvin kupera, 

 taaksepäin hieman levenevä, yltyleensä täynnä pystyjä kel- 

 taisia karvoja, vailla pintamyötäisiäperuskarvoja. Päätiheään, 

 etuselkä jotenkin epätasaisesti pisteinen, kiiltävä. Peitinsii- 

 pien pisterivit karkeat mutta laakeat, välykset epäsäännölli- 

 sesti nystyräiset. 7 — 9 mm pitkä. 



Elää pystyjen kuusien tyvessä, mieluimmin isoissa elävissä puissa, 

 poikkeustapauksissa männyissä. Harvinainen mutta levinnyt yli alueen 

 Helsingin seuduilta Etelä-Lappiin (Kittilään) ja Kuolan niemimaalle 

 (Luttojoelle) asti. 



7. micans Kug. 



7. Blastophagus Eichh. 

 {Hylurgiis Er.) 



r Peitinsiipien kärjessä, 



alaspäin viettävässä 



osassa, on toinen vä- 



lys pitkin pituuttaan 



kourumaisesti vajon- 



nut ja sillä kohtaa nys- 



tyröitä vailla. Otsa 

 karkeapisteinen. Musta, tuntosarvet ja 

 nilkat kellanpunaiset; usein myöskin 

 peitinsiivet punertavat. 3.5 — 4.8 mm 

 pitkä. 



Elää männysssä ja on hyvin vahingolli- 

 nen. Täysimuotoinen eläin tunkeutuu nuo- 

 riin versoihin itse ytimeen asti; sikiää sekä 

 kaatuneissa etta varsinkin pystyissä puissa, 

 enimmäkseen tyviosissa paksun kaarnan alla. 

 Hyvin yleinen kautta maan aina Pohjois-Lap- 

 piin asti. 



„Metsätarhuri." 8. piniperda Linn. 



Kuva 7. 



Blastophagus 



piniperda. 



Kuva 8. Blastophagus pi- 

 niperda'!! käytävä nuo- 

 ren männyn latvassa. 



