116 Hintikka, Omituisia pahkoja Pinus silvestris'ellä. 7. II. 1914. 



sesti jonkinverran huomattavissa. Litistyminen oli vertikalis- 

 radiärisessä suunnassa. Kaarna muutoin sileässä petäjän 

 rungossa oli muodostuman ympärillä paksuntunut ja työn- 

 tynyt sivuille. Muodostuman ulospistävä osa oli v. 1910 

 6.5 cm pitkä. Kahden vuoden kuluessa toisessa kappaleessa 

 havaittavasta lisäkasvusta ei ole mittauksia. Pitempi, pää- 

 rangan suuntainen läpileikkaus mainitun pahkan tyveltä on 

 5 cm, kun tåas lyhempi on 3 ^/g cm. 



Jo pahkojen ulkopuolisesta asennosta rungolla ja irrot- 

 tamiskohdan puuosasta kävi selville, ettei muodostuma ollut 

 oksan kohdalla. Rungon puuosa oli kyseessäolevilla kohdilla 

 rakenteeltaan normalinen ja sen ulkopinnassa voi olla kor- 

 keintaan puolen sentimetrin korkuinen, pihkainen kohoama. 



Muodostuman pituusleikkauksessa huomattiin sen sisus- 

 tan olevan kauttaaltaan kaarnoittuneen. Ulko-osassa oli kaarna 

 normalisen petäjän kaarnan tavoin kerroksikasta, tyven 

 keskusosassa oli soluryhmiä, joissa pihkapitoisuus oli sangen 

 huomattava. Sikäli kuin tuon yhden kappaleen paikottai- 

 sesta mikroskopisesta tarkastelusta selveni, ei loisaiheuttajia 

 ollut huomattavissa. Kuitenkin täytyi tarkastelun materialin 

 laatuun nähden jäädä vaillinaiseksi. 



Liioin ei sitä voi pitää lentisellipullistumasta, eikä ydin- 

 sädepaisumasta, eikä haavoittumista peittävän ylipeittymän 

 kautta syntyneenä. Vertailukohtia tarjoovat tällaisia muodos- 

 tumia koskettelevassa kirjallisuudessa jossain määrin Krick'in 

 selittämät silmuttomat pahkat punapyökillä '). Hanen kuvaa- 

 miensa — ulkomuodoltaan kyllä toisenlaisten ja kooltaan 

 pienempien — kuoripahkojen sisusta oli korkkiutunut. Näi- 

 denkin pahkojen syntytapa ja kehitys on myös jäänyt selit- 

 tämättä, 



Kyseissä oleva petäjän pahka säilytetään Helsingin yli- 

 opiston kasvipatologisen laitoksen kokoelmissa. 



M Fr. Krick. Uber die Rindenknollen der Rotbuche. Bibliotheca 

 botanica. 1891. H. 25. 



