4. IV. 1914. Montell, Förslag till naturskyddsområde vid Kilpisjaur. 177 



jaurs nordvästra vik, och endast den omständigheten, att 

 stugans innehafvare sakna dragrenar, har tills vidare räddat 

 den vackra björkskogen vid foten af detta fjäll och den 

 synnerligen artrika floran därstädes. Länge torde det dock 

 ej dröja, innan denna björkskog får dela Saanaskogens öde, 

 ifall ej tillräckligt effektivt hinder ställes i vägen för sköf- 

 lingen. 



Det hör visserligen till saken, att länsmannen årligen af 

 forstmästaren i revieret skall anhålla om anvisning, hvar 

 ved får huggas till de under länsmannens uppsikt stående 

 öde- och fjällstugorna, men erfarenheten har visat, att den 

 möjlighet till kontroll öfver huggningen, som sålunda är 

 forstmästaren gifven, endast är illusorisk, ity att hans före- 

 skrifter fullständigt negligeras af vederbörande. Då de skyl- 

 diga, ifall rättegång väcktes, i bästa fall blefve dömda till 

 några marks böter, men i de flesta fall helt säkert blefve 

 frikända, står forstmästaren faktiskt maktlös mot detta ofog, 

 äfven om han verkligen intresserar sig för saken, hvilket 

 långtifrån alltid torde kunna förutsättas vara fallet. 



Den åverkan, till hvilken fjällstugans inbyggare göra 

 sig skyldiga, är emellertid ej den enda fara, som hotar flo- 

 ran här uppe. Äfven lapparna och deras renhjordar åstad- 

 komma årligen stor förödelse. Öfverallt i fjällen kring Kilpis- 

 jaur skönjas spåren af deras framfart. Stora sträckor, som 

 tidigare varit beväxta med björkskog, äro nu fullkomligt 

 kalhuggna och förvandlade till fjällhed; och den rika örtve- 

 getationen är i mången dalgång ohjälpligen förstörd eller i 

 bästa fall ersatt genom från fjällen nedvandrade arter. Så- 

 som ett synnerligen typiskt exempel må nämnas högplatån 

 mellan fjällen Saana och Jehkatsch, hvilken tidigare, åt- 

 minstone till stor del, varit beväxt med björk, men numera 

 är alldeles kalhuggen. Floran på högplatån är nu öfver- 

 vägande hedartad; blott på stränderna af de bäckar, som 

 genomkorsa densamma, frodas här och där en tämligen yppig 

 örtvegetation, till alldeles öfvervägande del bestående af 

 arter, som tillhöra den alpina regionen. Blott på några få 

 ställen kvarlefva spår af den forna subalpina floran. 



12 



