13. V. 1914. Ordförandens årsberättelse. 221 



tur snart nog bragta om intet. Ty näfrätt och förtryck för- 

 störa, vare sig de i naturen eller människolifvet bli enarå- 

 dande. Och om alla inbördes stjälpa hvarandra, så upp- 

 står kaos. 



Annat är fallet, om möjligast många lära sig att hjälpa 

 hvarandra. Detta sker redan i naturen. Märkligt nog är 

 det den kända anarkisten Krapotkin, som särskildt fram- 

 hållit hurusom »inbördes hjälp" inom djurriket spelar 

 en vida större roll än man vanligen antager. Djurföräldrar 

 hjälpa sina ungar, och djursamhällen, sådana som uppstått hos 

 de socialt lefvande, hjälpa sina enskilda individer, ty en- 

 samma skulle dessa i regeln icke kunna lefva med samma 

 slags lifsvanor. Växtassociationerna äro dylika samman- 

 slutningar till de enskilda individernas, resp. arternas fort- 

 bestånd. Själfva våra mänskliga samhällen af olika grader 

 äro dylika för inbördes hjälp utbildade institutioner. Och 

 inom kultursamhällena äro de vetenskapliga samfunden dy- 

 lika allmännyttiga inrättningar. Ju mera de enskilda med- 

 lemmarna i samfundet hjälpa hvarandra, desto gynnsammare 

 blir totalresultatet. Egennytta sönderrifver, men dess mot- 

 sats uppbygger. 



Vårt fosterland befinner sig nu i det läge, att a 1 1 a våra 

 samhällsinstitutioner behöfvas för att uppehålla det hela. Också 

 de vetenskapliga äro medel för detta helas bestånd. Split 

 inom dem är därför nu än mera fördärfligt än eljes. 



Att detta icke innebär, att inbördes kritik bör uteslutas, 

 är klart af sig själft. Ty också kritiken är ett medel att 

 hjälpa, t. o. m. ett viktigt medel. 



Det är därför med glädje jag iakttagit, att inom vårt 

 samfund icke rådt split, utan tvärtom benägenhet att ut- 

 veckla sig efter omständigheterna. Det är glädjande, att den 

 gamla och fruktbara samhörigheten emellan faunan och flo- 

 ran fortfarande upprätthålles, att språken ej vålla någon 

 schism, att unga och gamla samarbeta och att alla flitigt 

 täfla i arbetet. Detta bådar godt för framtiden. Måtte allt 

 framgent hos oss ingen behöfva mana: ceterum censeo, 

 discordiam esse delendam. 



