7. XII. 1918. Håkan Lindberg, För Finland nya skalbaggar. 71 



samling besitter några exemplar av denna karal^teristiska 

 form. De talrika arterna av släktet Äleochara leva bl. a. på 

 döda djur, i svampar, i spillning och under ruttnande vege- 

 tabilier. Ä. sanguinea synes hålla sig till det senast nämnda 

 slaget av ståndort. Såsom dess utbredningsområde angives 

 i allmänhet norra och mellersta Europa; Reitter angiver 

 arten från spridda områden inom Tyskland. I Grills ka- 

 talog och S e i d 1 i t z' »Fauna Baltica" är den sammanblandad 

 med den närastående A. moerens Gyll. Enligt Jakobson 

 förekommer den i Norge, Sverige och Kurland. Från de 

 närmast stående formerna, Ä. moerens och Ä. funesta Grav., 

 skiljer sig A. sanguinea bl. a. genom följande kännetecken: 

 täckvingarna äro längre än halsskölden, båda tydligt chagri- 

 nerade, och bakkroppen har baktill mycket små punkter 

 mellan glesare stående större. 



3. Lathrobium gracile Hampe. Med denna art möter 

 oss åter en sällsynt skalbagge. Den synes trivas på de för 

 samlare intressanta gungflyna. På en dylik lokal, Musta- 

 lampi i Sammatti socken, förekommer den tillsammans med 

 L. terminatum Grav. och L. rufipenne Gyll. och flyter upp 

 till vattenytan, då man stående på gungflytuvorna trycker 

 ned dessa under vatten. Vid besök på denna plats under 

 somrarna 1916, 1917 och 1918 har jag insamlat några 

 exemplar. På en liknande lokal i närheten av kyrkobyn i 

 Pusula anträffade jag den 7 juli 1916 såväl L gracile som 

 de övriga ovan nämnda arterna. I universitetets finländska 

 skalbaggssamling funnos bland L. terminatum förvarade några 

 av amanuens W. Hellen tidigare i Sammatti tagna gracile- 

 exemplar. Prof. J. Sahlberg påträffade likaså bland sina 

 lathrobier några individer av denna för Finland nya art. 

 Reitter anför i „Fauna Germanica" L gracile från Bayern 

 och Mecklenburg samt i „Catalogus Coleopterorum" dess- 

 utom från Kroatien och Norge. I Grills katalog saknas 

 arten och S e i d 1 i t z upptager den endast från Sydtyskland. 

 L. gracile står närmast L terminatum, men är betydligt 

 mindre och har något smalare huvud, mycket smalare hals- 

 sköld samt avviker dessutom genom byggnaden av 8:de 

 dorsalsegmentet hos $. 



