102 Eklund, Botaniska anteckningar från Utö i Korpo. 7. XII. 1918. 



banor bidragit till spridningen av ruderatväxterna på Utö. 

 Längs dessa banor transporterades grus, sten och annat 

 byggnadsmaterial till olika delar av ön, och helt intressant 

 är att se, huru ett mer eller mindre brett vegetationsbälte 

 av ruderatväxter (förnämligast Sisymbrium Sophia, Spergula 

 arvensis och Chenopodium album) åtföljer banlinjerna, ut- 

 strålande från radialpunkten, byn. 



I den nordöstliga delen av ön finnes ett s. k. „glo" (på 

 kartskissen utmärkt med X). Detta glo, en rest av en forn- 

 tida, grund havsvik, är numera så gott som alldeles igen- 

 växt och igenslammat och avspärras från havet av en nästan 

 förmultnad tångbädd, vilken till en del bär gräsvegetation. 

 Namnet glo är i detta fall ej fullt korrekt, ty benämningen 

 tillkommer egentligen en vik, som genom ett smalt inlopp 

 kommunicerar med havet. 



Gloet på Utö utgöres av en rund, ytterst grund vatten- 

 samling, som under den hetaste delen av sommaren är i det 

 närmaste uttorkad och vid denna tid företer anblicken av en 

 g'yttjig göl, uppfylld av Hippuris viilgaris och omgiven av 

 ett tätt bälte säv (Scirpus Tabernaemontani), som utåt peri- 

 ferin ger vika för en mera lågväxt vegetation, huvudsakli- 

 gast bestående av Triglochin palustre, T. maritimiim, Scirpus 

 rufus (ymnig), Carex Oederi (sparsam), C. leporina, C. vul- 

 garis, Ranunculus sceleratus (insprängd h. o. d.), Scirpus *uni- 

 glumis och Eriophorum angustifolium. Ytterom denna zon 

 vidtager småtuvig ängsmark (Äira caespitosa), som små- 

 ningom höjer sig inåt land, därvid övergående i stenig, torr 

 backmark, beväxt med krypande Juniperus och Calamagro- 

 stis epigeios. I mängd träda i dagen större och mindre ste- 

 nar och bergknallar, omkring vilka Fragaria vesca, Rubus 

 saxatilis, Arabis hirsuta, Geranium sanguineum, Draba incana, 

 Turritis glabra (enstaka exx.), Nardus strida etc. fattat rot- 

 fäste. Ännu högre upp blottas själva berggrunden, klädd 

 av lavar, bland vilka må nämnas Physcia aquila, som ej är 

 sällsynt på lodräta, för blåsten utsatta klippytor. 



Mot havet begränsas gloet av en bank delvis multnad 

 tång, vars mot havet riktade front allt som oftast mottar 



