Mötet den 7 mars 1896. 47 



sommar iakttog jag ingenstädes att de på något sätt skadade 

 ängarna, ej heller hörde jag allmogen klaga däröfver. Lemlarne 

 undvika om somrarna de öppna markerna och hålla sig till tuf- 

 viga sumpmarkslaggar och bäckstränder, där de finna en yppi- 

 gare vegetation. Sina bon reda de vanligen högre upp på mo- 

 arna, i tufvor under trädrötter eller halfförmultnade vindfällen 

 (lieto), där marken är fuktigare och växttäcket rikare än t. ex. 

 på brända ljung- och renlafshedar. De största skarorna anträf- 

 fade jag alltid vid molaggar i närheten af rinnande vatten samt 

 på öppna marker, då de i täta flockar på ända till par hundra 

 stycken vandrade öfver dem utmed bäckarna. På sådana lo- 

 kaler tycktes äfven hermelinen och andra dess fiender inom djur- 

 världen legat i försåt, att döma af de högar dödade lemlar vi 

 där ofta varseblefvo. 



Under vintern lefver lemmeln i fjällbygden, så vidt man 

 vet, af lafvar, främst renlaf och islandslaf, och under emigra- 

 tionsåren i sydhgare näjder af gräsrötter, hö, brodd o. d. Den 

 af de flesta forskare omfattade åsikten att lemmeln äfven som- 

 martid skulle förtära renlaf kan jag ej dela. Cladonia-a.Ttevnd. 

 äro den varma årstiden så torra och hårda att de ej lämpa sig 

 till föda. Jag antager att lemmeln i likhet med renen om vå- 

 ren drager sig ned till floddalarne, emedan den ej kommer till- 

 rätta med högfjällsvegetationen eller med andra ord att fjäll- 

 lemmeln hvarje år företager vandringar. Jag antager vidare lik- 

 som Ehrström ^) att tågen taga större dimensioner de år natur- 

 förhållandena en längre tid varit gynnsamma för djurens för- 

 ökning. Detta är så mycket sannolikare som större lemmel- 

 vandringar efter hvad vi känna ägt rum just när flere »goda 

 år» efter hvarandra följt på en rad ogynnsamma. 



Mellan åren 1827 och 1837, säger Ehrström, hade nord- 

 ligaste Finland varit hemsökt af jämn missväxt. Men år 1838 

 randades en ny skapelsecykel. Öfvergången var dock icke skarp 

 utan skedde småningom. Sålunda kunde åren 1838 och 1839 



1) Ehrström, G. R. Djurvandringar i Lappmarken och norra delen 

 af Finland åren 1839 och 1840. Not. ur Sällskapets pro Fauna et Flora fen- 

 nica Förhandlingar. Helsingfors 1852. 



