14 



Brofeldt, Epämuodostuneista hauenpäistä. 7. X. 1911. 



ressä ole västa ku västa saattaa huomata (ku v. 1). Etäisyys 

 alaleuan kärjestä kiduskannen takareunaan oli 15.5 cm ja 

 silmäterän keskustasta yläleuan kärkeen 6.5 cm sekä ala- 

 leuan kärkeen 9.4 cm. Yläleuan alareuna, joka ulottui juuri 

 yhtä kauaksi kuin kielen kärki, oli kehittynyt siten, etta se 

 tasan liittyi alaleuan puolella oleviin syvennyksiin ja poimui- 

 hin, joten kala saattoi täydellisesti sulkea suunsa. Ettei 

 tämä leukojen luonnoton kehittyminen paljonkaan näyttänyt 

 kalaa häiritsevän, osoitti kålan lihavuus ja runsas ravinto 

 suolistossa. Kun haukea paikkakuntalaisille näyttelln, va- 



Kuv. 1. Hauen epämuodostunut pää. 



kuuttivat he, ettei moista otusta siellä vielä koskaan oltu 

 nähty eikä sellaisesta kuultu puhuttavankaan. 



Meidän vesistämme on ennenkin saatu tällaisia „koiran- 

 kuonolaisia" (Mopskopf): kaloja, joiden yläleuka on tavallista 

 paljon lyhyempi ja jyrkästi koukistunut. Turskassa tämä ilmiö 

 ei kuulu olevan niinkään perin harvinainen (Harry Feder- 

 ley, Monströsa torskar, Medd. af Soc. pro Fauna et Flora 

 Fenn. 34, 1907—1908, s. 68—74). Sitäpaitsi on G. Gott- 

 berg (Lumpemis lampetriformis, Medd. af Soc. pro Fauna et 

 Flora Fenn. 36, 1909 1910, s. 47—48) tavannut kaksi täl- 

 laista muotoa tutkimassaan 800:ssa limakalassa ja D. A. Wik- 

 ström (Mopsform af Acerina cernna, Medd. af Soc. pro Fauna 

 et Flora Fenn. 1902 — ^1903, s. 9) yhden samantapaisen kiisken. 



Näin epämuodostuneita haukia ei tietääkseni meidän kir- 

 jallisuudessamme ennen ole selitetty. Muualla niitä kyllä on 

 tavattu; niinpä esim. prof. Hofer esittää kirjassaan „Hand- 



