3. II. 1912. M. Brenner, Inom samma år upprepade växtperioder. 55 



baldalstrande perioder, omväxlande med lika många blad- 

 lösa eller hviloperioder, kunna särskiljas. 



I sakens natur ligger att endast det förra fallet i vårt 

 klimat med dess all växtlighet hämmande vinterköld kan ute 

 i det fria förekomma, såsom då olika Salix-arter, enstaka 

 rönnar, äppelträd, lönnar och syrener under långa och milda 

 höstar för andra gången utveckla blad och blommor, de 

 senare dock naturligtvis utan att bilda frukt. Undantagsvis 

 kunna, såsom det någon gång hos syren och lönn observe- 

 rats, de nya bladen utvecklas så sent att de gamla redan 

 hunnit affalla. I synnerhet hos Salices är en sådan höstblad- 

 bildning och blomning ej ovanlig, hvarvid de i vårlig skrud 

 prydda unga skotten med sina ljusa, späda blad och sam- 

 tida blommor tydligen afsticka emot de med fasta, mörka, 

 utlefvade blad glest besatta partierna. Denna dubbla blad- 

 och blomutveckling är helt och hållet inskränkt till den bli- 

 dare årstiden och däraf beroende. Under de kalla vinter- 

 och vårmånaderna kunna några lifsyttringar ej förmärkas. 



Annorlunda förhåller det sig med exemplar som odlas 

 inomhus och därigenom undandragas det inflytande årstider- 

 nas temperaturväxlingar utöfva. I detta fall kan bladutveck- 

 lingen liksom bladfällningen försiggå oberoende af årstiden. 

 Vid odling t. ex. af vår vanliga ek (Quercus pediinculata) inom- 

 hus händer det oftast, att den första bladutvecklingen för 

 året sker redan jultiden eller vid nyåret, antingen endast 

 med ett litet bladknippe och föga utveckladt nyskott eller 

 med detta sistnämnda starkt förlängdt och glest sittande 

 blad. Förr eller senare på vintern eller våren afstannar 

 denna utveckling för att vid sommarns början eller något 

 senare följas af en ny utvecklingsperiod, efter det de tidi- 

 gare bladen mer eller mindre fullständigt affallit. Den se- 

 nare bladfällningen sker därpå vanligen på hösten. Någon 

 gång kunna de skilda perioderna följa så tätt på hvarandra, 

 att ännu en tredje medhinnes. 



Genom att sålunda förkorta hvilotiderna tillväxa dessa 

 exemplar i allmänhet mycket snabbt, i likhet med hvad H. 

 Dingler i Ceylons bergstrakter funnit vara fallet. En 



