82 Montell, Chamaeorchis alpina och Erig. Unalaschkensis. 13. IV. 1912. 



nas västra sluttning på ett smalt, endast ett par tre meter 

 bredt bälte ett stycke ofvan björkgränsen. Detta bälte är 

 äfven i öfrigt rätt anmärkningsvärdt. Förutom Carex mi- 

 sandra och C. mpestris, hvilka bilda stora sammanhängande 

 mattor, förekommer ymnigt Dryas octopetala, Rhododendron 

 lapponiciim, Silene acaulis, Saxifraga oppositifolia m. fl. samt 

 här och där Wahlbergella apetala, Älsine strida, Gymnade- 

 nia albida, Carex ustulata o. s. v. I klippspringor och mel- 

 lan stenar förekommer dessutom inom detta bälte Woodsia 

 glabella. 



2. Erigeron Unalaschkensis (DC.) Vierh. Uppmärksam- 

 gjord på denna art dels genom en uppsats af C. A. M. L i n d- 

 man i Botaniska Notiser för år 1910, haft. 4, dels af ma- 

 gister A. Palmgren, som tagit den vid Torne träsk, gran- 

 skade jag alla exemplar af Erigeron imiflonis jag hemfört 

 från mina exkursioner sommaren 1910, utan att dock finna 

 arten bland dem. Äfven sommaren 1911, då jag noga under- 

 sökte alla exemplar af E. iiniflorus jag anträffade, såg det 

 till en början mörkt ut beträffande E. Unalaschkensis. Först 

 den 7 augusti fann jag på fjället Saanas nordsluttning några 

 få individer, som jag antog tillhöra denna art, och den 10 i 

 samma månad på fjället Jehkatsch några tiotal liknande 

 exemplar. 



Vid jämförelse med säkert bestämda exemplar från fjäl- 

 let Nuolja vid Torne träsk visade sig exemplaren från Saana 

 och Jehkatsch så fullständigt öfverensstämma med dessa 

 såväl till habitus som artkaraktär, att de utan minsta tve- 

 kan måste hänföras till ifrågavarande art. 



E. Unalaschkensis, som har sitt namn efter ön Una- 

 laschka i Berings haf (en af Aleuterna) har först de allra 

 senaste åren upptäckts i Skandinavien. Den skiljer sig från 

 den närastående E. iiniflorus L. förnämligast genom följan- 

 de karaktärer. De öfre stjälkbladen äro längre och sma- 

 lare än hos E. unifloriis, till en början längre än interno- 

 dierna. Holkens fjäll äro tätt och regelbundet ordnade, be- 

 klädda af en tät och yfvig, ogenomskinlig päls af svart- 

 violett färg. Strålblommorna äro hvita, på torra exemplar 



