4. V. 1912. O. M. Reuter, De entomologiska sommarexkursionerna. 99 



icke iakttagna utanför de tropiska och subtropiska regio- 

 nerna, nämligen sju på östra och tre på västra halfklotet. 

 Såsom redan omnämnts, hafva de alla anträffats fasthäfta- 

 de vid läderlappar. Den första arten upptäcktes 1864 och 

 antogs dä vara en egendomlig, parasitisk dipter. Först se- 

 dan man funnit, att ifrågavarande insekter undergå ofull- 

 ständig förvandling, fick man klart för sig att deras när- 

 maste förvantskap stod att sökas inom hemipterernas ord- 

 ning, och år 1909 framhöll S p e i s e r, att de utan tvifvel 

 tillhörde samma phylus som familjen Cimicidae. Detta tema 

 har utförligare behandlats af Horväth i hans ofvan an- 

 förda afhandling, i hvilken han söker uppvisa, huru poly- 

 cteniderna i själfva verket äro att betraktas såsom för ett 

 helparasitiskt lefnadssätt apterade cimicider. Dessa senares 

 för ett lif i remnor och springor anpassade breda och platta 

 kropp har blifvit smalare och utdragen på längden såsom 

 hos alla på varmblodiga djur lefvande hudparasiter. Det 

 platta hufvudet har småningom utvidgats bakåt, men pro- 

 noti sidoutvidgningar hafva försvunnit, hvarigenom hufvu- 

 dets och pronoti sidor bilda en oafbruten linje, så att läder- 

 lapparnas klor icke kunna finna något utsprång, i hvilket 

 de kunna fatta tag-. Clypeus är rörligt ledad mot hufvu- 

 det, och denna rörlighet förhjälper utan tvifvel insekten till 

 att starkare fästa sig vid värdens hud. En rent parasitisk 

 karaktär är den totala bristen på såväl facettögon som 

 oceller. Också rostrum och antenner äro mycket starkt 

 reducerade, så att de på intet sätt hindra insekten att krypa 

 omkring på värdens hårbeklädnad. Frambenen äro mycket 

 korta och framlåren starkt förtjockade, en struktur, som 

 tyder på den styrka, med hvilken dessa organ fasthålla sig 

 vid läderlapparnas hud och hår. Hos de det västra half- 

 klotet tillhörande arterna äro klorna enkla, såsom hos cimi- 

 ciderna, men hos de flesta af de på det östra halfklotet 

 förekommande är den ena starkt böjd vid basen, med ba- 

 salknölen så starkt förlängd att den synes tvåklufven, hvar- 

 igenom klon utan tvifvel bättre kan gripa om värdens hår. 

 Till att fästa polycteniderna vid dessa tjäna äfven de rader 



