116 Ordförandens årsberättelse. 13. V. 1912. 



Årets återblick kunde af slutas här; men då jag förut 

 berört en del allmännare frågor, hvilka tyckts mig samman- 

 hänga med Sällskapets verksamhet, ville jag gärna i dag 

 rycka något närmare denna i afseende å ett par punkter, 

 som länge legat mig på hjärtat. Något positivt förslag för 

 framtida företag må dock ingen vänta nu, ty därtill erfordras 

 samarbete af flere. Men en blick på svaga punkter tyckes 

 ej vara obefogad, främst sådana, som måhända till en del 

 just betingat svårigheten att komma till ett gemensamt, plan- 

 mässigt arbete. 



Föredragen vid våra möten växla betydligt både till 

 omfång och till varaktigheten af intrycket hos mötesdel- 

 tagarena, beroende dels af innehållet, dels af sättet för 

 framförandet. 



Mången omfattande och arbetsdryg afhandling och äfven 

 mindre sådana anmälas till publikation kort om godt där- 

 med, att titeln uppläses. Emellertid vore det väl, om inne- 

 hållet blefve refereradt med den utförlighet, att också de, 

 som icke ligga inne i ämnet, kunde följa med författarens 

 tankegång och arbetsplan samt inhämta hvilken del af upp- 

 giften det lyckats honom att utföra. Redan den omstän- 

 digheten, att en genomtänkt plan för ett arbete förefinnes, 

 verkar uppfostrande och sympatiskt; de mål åter, som ännu 

 ej kunnat nås, egga till fortsatt arbete, hvarvid andra gärna 

 bistå åtminstone med material. Framställningen kan t. o. m. 

 föranleda, att någon upptager andra arter eller grupper till 

 liknande undersökning. Det likartade uti sträfvandena alstrar 

 då omedvetet en samkänsla, hvilken, då råd gärna gifvas 

 och emottagas, fruktbart återverkar på deltagarena. Hela 

 företaget kan därigenom verkligen bli ett samarbete. 



De mera omfattande demonstrationerna, t, ex. af mikro- 

 species inom en allmänt känd kollektivart, verka befordran- 

 de särskilt på materialsamlandet och därmed på utrednin- 

 gen af de hos oss förekommande formerna. Men de ofta 

 minutiösa olikheterna kunna bedömas kritiskt blott af de 

 få, som redan äro sakkännare. I följd häraf hafva förevis- 

 ningarna knappast gett anledning till diskussioner; och till 



