4. III. 1916. Till revidering af gällande jaktförordning. 67 



för jaktfalkäg-g nuförtiden betalas (7 — 9 mark stycket), är 

 det hvarje vår en formlig kapplöpning af boplundrare till 

 hvarje kändt jaktfalkbo. Det dröjer väl ej heller länge, in- 

 nan arten är ett minne blott" (L. Mun sterh j elm). 



I öfriga delar af landet är arten endast några gånger 

 anträffad. Denna ståtliga fågel borde sålunda, änskönt den 

 utgör en buse för riporna, fridlysas enligt samma principer 

 som uttalades beträffande örnarna och fiskgjusen. 



Före skjutvapnens införande användes i Europa denna 

 den största af ädelfalkarna i jaktsyfte och den stod då högt 

 i värde. Ännu jagas med falk i orienten, och äfven i Eu- 

 ropa har denna sport återupptagits. Måhända kommer den 

 tid, hvem vet, då jaktfalken kommer till ära igen och då 

 en dresserad jaktfalk är värd sin vikt i guld, anmärker på 

 tal härom en dansk jaktskriftställare, Viggo Möller. Om 

 än detta icke skulle inträffa, vore det minst sagdt kortsynt 

 att tillåta, att denna fågel, som erhållit epitetet „Nordens 

 stoltaste roffågel", utrotades. 



Beträffande f j äl 1 vr åk e n s och bivråkens ställning 

 i jaktlagstiftningen synes numera någon annan ståndpunkt 

 näppeligen kunna försvaras än den, att dessa fåglar böra 

 inrangeras bland de fridlysta arterna. Den förra bebor Lapp- 

 land och norra Finlands skogrika fjäll- och bergstrakter 

 och anträffas endast under sträcket mycket sparsamt i öf- 

 riga delar af landet. Om sommaren lifnär den sig hufvud- 

 sakligen af fjäll-lemlar och sorkar och kan därjämte taga 

 någon ripa. Ett större antal af Kolthoff undersökta 

 exemplar hade ätit endast åkersorkar, hvilka utgöra dess 

 föda under flyttningstiderna. Rörig kommer beträffande 

 386 i Tyskland undersökta fjällvråkar till följande resultat 

 angående magsäckens innehåll: 1,359 skadedjur = 95.5 °/o, 15 

 nyttiga djur (jaktvildt) = l.o °/o och 49 ur ekonomisk synpunkt 

 likgiltiga djur = 3.5 "/o- Än ofarligare för villebrådet är bi- 

 vråken, hvars utbredning ungefär sammanfaller med orm- 

 vråkens, ehuru den är mindre allmän. Dess föda utgöres 

 nämligen i vid utsträckning af diverse insekter (humlor, ge- 

 tingar m. m.), möss, sorkar, grodor och ödlor, endast un- 



